JOSEF HLOUCH

MINÚTOČKA

Elektronická kniha

© Biskupství českobudějovické, České Budějovice 2023

© Spolok sv. Vojtecha – Vojtech, spol. s r. o., Trnava 2024

ISBN 978-80-8161-615-0

Svojim kňazom a ľudu
z čias mojej odlúčenosti
venuje autor

Na úvod

Už v názve Minútočka cítiť nežnú a hlbokú lásku českobudějovického biskupa Josefa Hloucha. V českom i slovenskom priestore môžeme jeho dielko s krátkymi myšlienkami na každý deň liturgického roka smelo označiť za klasiku duchovnej literatúry. V slovenčine vyšlo doteraz v dvoch vydaniach. V roku 1997 v Spolku svätého Vojtecha a v roku 2011 v Karmelitánskom nakladateľstve.

Život Josefa Hloucha bol naplnený obetavou prácou, ale aj utrpením a bolesťou. Práve preto má byť tento Boží služobník povýšený na oltár a v súčasnosti prebieha diecézna fáza procesu jeho blahorečenia. Hoci pôsobil na území Čiech, jeho spojenie so Slovenskom bolo veľmi intenzívne. Práve on na začiatku sedemdesiatych rokov 20. storočia, keď boli slovenské diecézy bez pastierov, vysvätil viacerých slovenských kňazov a povzbudzoval Cirkev u nás.

Nech vás, milí čitatelia, jeho láskavé slová pohladia a povzbudia, či už v radostných alebo ťažkých chvíľach každodenného života.

V Trnave na spomienku sv. Terézie z Lisieux,
panny a učiteľky Cirkvi

1. októbra 2023

Ivan Šulík, riaditeľ Spolku svätého Vojtecha

V mene Pánovom

MINÚTOČKA má byť aspoň chvíľočka, ktorú je potrebné a veľmi spasiteľné venovať v priebehu dňa Bohu a svojmu vnútru. Má to byť chvíľka sústredenosti, koncentrácie, požehnaná zastávka v živote a v práci, keď sa dávaš druhým. Snaha, aby tvoja duša bola po celý deň v niečom posvätnom. Vžime sa do Božej prítomnosti, spomeňme si na svoje ranné predsavzatie! Pozri, kde je tvoje srdce, a usmerňuj ho k Pánovi! Okamih má cenu večnosti. To, čo v okamihu vykonáš alebo stratíš, prejaví sa v celej večnosti. Preto vráť seba samého sebe a seba vráť Bohu v tejto chvíľke! Tá minútka sa môže stať milostiplným stretnutím so Spasiteľovou láskou. Môže očistiť, posilniť na celý deň, najmä ak povedie k sebaspytovaniu a k predsavzatiu. Minútočka je myšlienka, ktorá sa ponúka duchovne snaživým, ale aj všetkým, ktorí si vedia v priebehu dňa nájsť aspoň chvíľku pre svoje vnútro.

Prijmi denne túto minútku ako tichú návštevu na svojom pracovisku – i v samote svojej bolesti.

Žehnám všetkých, ktorí minútkou ticha s úprimnou vôľou skrášlia život a prácu sebe i blížnemu.

V Koclířove – Vianoce 1964

Dr. Josef Hlouch, biskup

1. januára

Trojaká snaha

V mene Pánovom do nového roka! S plnosťou vnútornej energie, s bezmedznou dôverou v Božiu pomoc, so všetkou rozhodnosťou urobiť tento rok rokom svätým. To znamená prikladať jeden svätý úkon k druhému. Dať tomuto roku najbohatšiu náplň. To sa stane, ak budeme vedení trojakou snahou:

1. hlboko a vrúcne sa ponárať do Božej prítomnosti,

2. čo najviac byť mysľou v niečom svätom, povznášajúcom,

3. vo všetkom sa ovládať, ku všetkému pristupovať s milujúcim srdcom, všetko naplniť láskou, prostredníctvom všetkého rásť v Božej milosti. Týmto si však zaumieňuješ alebo sľubuješ veľké veci, ale uváž radostne: omnoho viac ti sľubuje Boh, ktorý svoje sľuby plní.

2. januára

Život – výkon

Čím viac dobra túžiš vykonať, tým si väčší. Život má byť veľký výkon. Duše a zasa duše – volá život a činnosť Krista Pána: chce ich zachrániť.

Duše a zasa duše – reve satan: chce ich zničiť. Komu pomôžeš ty? Duše a zasa duše – pre Krista! To musí byť idea, pohnútka a sila, ktorá prekoná všetky protivenstvá a nedíva sa, čím človek zo svojho ja platí, aby zachránil aspoň jednu dušu. To je výkon večnej ceny.

Nuž teda do nového roka a všetkých jeho dní:

Vnášaj lásku, kde je nenávisť.

Všade choď len s čistým srdcom.

Odpúšťaj, kde nájdeš previnenie,

spájaj, kde je rozdvojenie,

hlásaj pravdu, kde je blud,

a vieru, kde svetla niet!

A to všetko nie preto, aby sa ti dostalo lásky, ale aby si ju preukázal, lebo kde dávaš, tam už sám dostávaš; kde život obetuješ, tam život nájdeš.

Denne vykonaj niečo, čo ti urobí smrť ľahšou a večnosť šťastnejšou. Ten naozaj najviac žil, kto pre Boha zomrel.

3. januára

Meno: Ježiš

Meno: Ježiš – dané vtelenému Božiemu Synovi od samého nebeského Otca. Meno najsvätejšie, najmocnejšie, najdrahšie. Znamená: vtelený Boh, Spasiteľ.

Je svetlom v temnotách. Len zavolaj v bezradnosti: Ježiš! – a bude ti, ako keď vo tme otočíš vypínačom elektrického prúdu.

Je liekom v bolestiach. Zavolaj a pocítiš, ako keby prišiel k tebe sám božský lekár.

Je silou v bojoch. Vzývaj ho – a hneď zbadáš, že už nebojuješ sám.

Je pozvaním k svätosti, je výčitkou, keď si bol neverný, je odpustením, keď sa kajúcne vraciaš, je medom v trpkostiach, je mocou, ktorá koná divy. Peter urobil zázrak na chromom: „V mene Ježiša Krista Nazaretského vstaň a choď!“ (Sk 3, 6).

Vyslovuj ho pomaly, s najhlbšou úctou, s poklonou, s túžbou priviesť k adorácii celý svet. Nechaj to meno často cez deň prejsť celou svojou bytosťou, aby ju to meno Pána posvätilo, požehnalo, chránilo. Často cez deň s tým menom pokľakni!

4. januára

Stabilita

Krásne sú úkony čností, ale pravú cenu majú až vtedy, keď sa stali čnostným zvykom, keď sú takpovediac druhou prirodzenosťou, keď vošli do krvi. Akú cenu má občas, sem-tam niečo vykonať? Kým sa čnosť neosvedčila aj v protivenstvách, nie je na ňu spoľahnutie, nemožno jej veriť.

Stabilita lásky, stabilita pokory a trpezlivosti, to je ako trojitý diadém okolo hlavy. Vytrvať! Nepokaziť si rast v dobrom! Nepretrhnúť duchovné vedenie! Pri ťažkostiach si povedať: Ešte teraz vytrvaj! Nemyslieť na roky obetovania sa, ale na prítomnú chvíľu. Teraz to predsa dokážeš! Aké šťastie dosiahnuť stálosť v dobrom! Čím tá stálosť a vernosť dlhšie trvá, tým je ten úkon ľahší, takže sa dospeje do stavu, že čnosť nepozná ťažkosti, obeta je samozrejmosťou a radosťou. A duša kráča k slnku – je to ako vo vysokých horách, všetko malicherné a pominuteľné je pod ňou a neláka ju, nemá na ňu vplyv, ona je svojou vierou a láskou už v prístave pokoja, v Bohu, doma – a preto tisíc ráz blažená…

5. januára

Tvoj duchovný život

Tvoj duchovný život môže byť krásny. V tom výroku je bolesť. Naznačuje, že duchovný život azda nie je krásny… Preto postúp a povedz: Musí byť krásny! A ešte ďalej: Bude krásny!

Ak nie je duchovný život krásny, potom nie je krásne ani vnútro. A ak nie je vnútro krásne, čo je krásne na tebe a čo by ti bola platná krása celého sveta? Kde niet krásy, tam niet radosti, tam je smútok, nešťastie.

V čom je krása vnútra? V podobnosti s absolútnou krásou a s meradlom všetkej krásy – s Ježišom! Maj Ježiša stále na mysli – vo vnútri, vo svetle viery a lásky, dívaj sa a dívaj, uč sa a uč, ohrievaj sa, zahrievaj dušu, osvecuj rozum, posilňuj vôľu! Nebeský Otec má iba Ježiša za meradlo hodnôt: skrze neho a pre neho je všetko. Čím viac čŕt jeho charakteru vidí na tebe, tým viac ti dáva z onej nesmiernej lásky, ktorou miluje Ježiša.

Tvoj život musí byť krásny: modlitby, zmýšľanie, city, túžby, slová, konanie, práca, oddych, chvíle radosti i bolesti, tvoja samota, tvoj vzťah s druhými, tvoja smrť; potom bude prekrásna tvoja večnosť.

6. januára

Vôňa adorujúcej duše

Čnosti dávajú duši krásu, čnostné úkony získavajú zásluhy. Je však jedna vlastnosť, ktorá obklopuje dušu nebeskou vôňou, a to je duch adorácie. Je to povolanie nebešťanov, na ktoré sa pripravujeme. Oni padajú na tvár pred trónom Baránka, skladajú tam svoje koruny a spievajú večne svoj chválospev. Klaňanie je duchovná noblesa, adorujúci sú elitou Kristovho srdca, tí, ktorí dôverne – ako sv. Ján – spočívajú na Kristovom srdci.

Traja mudrci sa vydali na ďalekú a nebezpečnú cestu plnú útrap. A cieľ? Nič pre seba. Pokloniť sa Kráľovi – Mesiášovi a dať mu svoje dary. Hľa, krásne duše, ochotné priniesť obety. Nechcú nič pre seba, túžia poctiť Boha a dať mu to svoje najdrahšie. Eucharistická duša – planéta okolo slnka Eucharistie. Nevychýli sa z dráhy, od Slnka má svoj život, svoju rotačnú dráhu, svetlo, žiaru. Chvíle pred svätostánkom sú veľké. Duša sa celá dáva Kristovi a od neho prijíma jeho vôľu a lásku.

Trojaké klaňanie:

1. v mojom vnútri,

2. vo svätostánku,

3. v celom vesmíre – tam všade je Boh – najmä v dušiach blížnych, aj hriešnikov, kde je Kristus Pán ukrižovaný.

Na celom Božom svete ja jedno miesto mám,

kde slasťou nadpozemskou vždy v srdci zaplesám.

Tam túži moja duša stánok svoj zbudovať.

Pred tichým svätostánkom milené miesto mať.

A potom niesť čelo zjasnené, ožiarené jasom a teplom Eucharistie.

Také duše všetko posväcujú, zdvíhajú.

7. januára

Zastupovať Pannu Máriu

Keď 8. decembra 1854 vyhlasoval Pius IX. dogmu o Nepoškvrnenom počatí Panny Márie, v tej chvíli sa zjavila Panna – nepoškvrnená Panna – ctihodnej matke Emílii d’ Oultremont, pohrúženej v rozjímaní, a vyzvala ju, aby založila spoločnosť panien, ktoré by ju pri svätostánku pred sviatostným Kristom Pánom tu na zemi zastupovali a v jej mene mu slúžili, keďže ona nemohla zostať tu na svete. Blažené povolanie!

Každému umožňuje:

1. Žiť v snahe napodobniť čistotu, pokoru Panny Márie.

2. Tak myslieť na sviatostného Pána, tak túžiť, aby bol milovaný, ako myslí a túži aj z neba Panna Mária.

3. Vo vedomí, že zastupujem Pannu Máriu, snažiť sa vždy ju zastúpiť čo najvernejšie.

a) Ako Mária! V jej duchu sa klaňať, nosiť dary, milovať, dávať lásku mariánsky, anjelsky čistú, pokornú, zbožnú, vrúcnu – prosiť za celý svet.

b) Čo najpokornejšie obetovať Krista nebeskému Otcovi na jeho slávu za Cirkev, za trpiacich, za duše v očistci, za hriešnikov…

c) Usilovať sa stále mať Ježiša prostredníctvom duchovného svätého prijímania. Aká to pocta Panny Márie! Väčšiu radosť azda ani nemožno nebeskej Matke spôsobiť. Mária vie, ako sa Ježiš pokoril, ako nás miluje a akej lásky je hodný, preto tak túži sama ho uctievať. A keď tu viditeľne nemôže byť, dáva sa radostne zastúpiť.

Tak teda k svätostánku:

– s Máriou,

– ako Mária!

Aká česť, aké vyvolenie a – pravdaže – aký záväzok!

Mať čo možno najviac krásy, zbožnosti a lásky srdca Panny Márie. Raduj sa, teš sa!

8. januára

Čistota sama nestačí

Máš plány nepoškvrniť sa, ale čistota sama nestačí. Prišla vraj duša k nebeskej bráne. Tlačí sa do neba, ale prekvapený sv. Peter sa jej pýta: „Prečo sa sem tlačíš, prečo si myslíš, že by si sem patrila?“ A duša odpovedá: „Pozri sa na mňa! Ruky čisté i srdce čisté!“ Ale nebeský kľučiar odpovedá: „Áno, čisté srdce aj ruky, ale prázdne. Za čo by si tu chcela byť? Musíš to ísť dorábať do očistca. Nebo nie je odmenou len za to, že sa človek chráni zlého, ale aj za to, že konal dobro.“

Láska! Chrániť sa zlého – v tom môže byť i sebectvo. Boh sa bude dívať, akú lásku tam donesieš. Keby si tam nedoniesol lásku, nič si nedoniesol!

Zamysli sa. Je začiatok roka. Dobre gazduj s časom, ktorý ti dáva možnosť konať dobro!

9. januára

Vrcholná cesta

Vrcholná cesta duchovného života je cesta dokonalej odovzdanosti. Dať všetko do spravovania Bohu. Nežiadať nič, neodmietať nič, netúžiť po ničom inom, iba čo chce Boh. To je ťažká, strmá cesta, ale má najslávnejšie zakončenie, a to bude bez konca. Len jedno je potrebné: Ježiš. V ňom je všetko svetlo a sila. Už prostý rozum musí uznať, že toto je najmúdrejšia cesta a zmysel života: zveriť sa nekonečnej múdrosti, moci, láske, najmä ak vieme, že tým Boha najviac oslávime, že si získame jeho najväčšiu priazeň. Kedy to konečne spoznáme, uznáme a uskutočníme do všetkých dôsledkov? Ten deň bude dňom nášho najblaženejšieho znovuzrodenia – narodenia pre pravý pokoj duše tu na zemi – a pre nevýslovné šťastie vo večnosti…

10. januára

Plodný život

„Ja som pravý vinič a môj Otec je vinohradník. On každú ratolesť, ktorá na mne neprináša ovocie, odrezáva, a každú, ktorá ovocie prináša, čistí, aby prinášala viac ovocia“ (Jn 15, 1 – 2).

Závažný pohľad. Výstraha tým, ktorí si myslia, že keď nehrešia, všetko je v poriadku. Áno, zlo nerobia, ale čo dobré robia? Kde je ovocie, milosť, kde je sláva Božej milosti? „Môj Otec je oslávený tým, že prinášate veľa ovocia,“ hovorí Kristus Pán (Jn 15, 8).

Boh sa stará, aby sme prinášali ovocie dobrých skutkov, preto vetvy prerezáva, čistí. Nediv sa tým Božím zásahom do svojej životnej cesty. Majú nesmierne vznešený účel: Máš prinášať viac ovocia, žiť vyšší život, čnosti vyššie, hodnotnejšie, osvedčené.

Keď teda prichádzajú nové skúšky, utrpenia, obety, nehovor: „Prečo ma Boh trestá?“, ale klaňaj sa Božej vôli a v hĺbke duše sa teš: „Čo krásne Boh odo mňa očakáva a čo veľké mi za to chystá?“

Neutekaj pred rukou, ktorá prerezáva vetvy, aby ker prinášal viac ovocia tebe i blížnemu!

11. januára

Program dňa

Začni deň s duchovným programom, aby si ho nepremárnil, aby si sa neodchýlil.

1. Nes si do dňa krásnu, posvätnú myšlienku, ktorej sa chceš venovať a ňou všetko posvätiť.

2. Pred čím sa chceš hlavne varovať?

3. Čo nevšedne krásne chceš vykonať?

4. V čom sa chceš zaprieť? Čím chceš Boha osláviť?

Zachovaj rozvahu, získaš si úctu.

Zachovaj pokoru, budú ťa nasledovať.

Zachovaj dobrotu, získaš si lásku!

„Vyšiel som od Otca, prišiel som na svet a idem k Otcovi.“ To je život Krista Pána. To má byť aj tvoj život, tvoj každý deň.

Pri všetkom a skrze všetko: Idem k Otcovi. Bližšie k tebe, môj Bože!

12. januára

Súcit

Súcit je cit s bolesťou druhého. Je znakom jemnej duše, ušľachtilého charakteru, veľkého srdca, ktoré má dosť miesta pre bolesti druhých. Je znakom nesebeckej duše.

Po hrozných útrapách na galejach a v bojoch je Ben Hur v Antiochii v prekrásnom háji bohyne Dafné. Myslí si, ako by mu tu bolo dobre, ale vtom si spomenie na svoju matku a sestru, ktoré trpia zamurované v hradnom väzení v Jeruzaleme. A hovorí: „Nech je prekliaty okamih a to miesto, kde som sa chcel oddať šťastiu a zabudnúť na vaše nešťastie!“

Mysli na hriešnikov, neveriacich, chorých, umierajúcich, opustených, trpiacich – a nedá ti to pokoj, budeš na nich myslieť, na seba budeš zabúdať a budeš ochotný za nich sa obetovať. Buď si istý, že za túto súcitnú lásku sa Boh o teba postará.

13. januára

Svätý krst

Dnes sa slávi pamiatka Pánovho krstu.* Ľudstvo treba znovu upozorniť na sviatosť krstu, ktorá je bránou ku všetkým sviatostiam. Aj my sme dostali túto sviatosť. Celým životom máme ísť vo vedomí: som pokrstený, som Božím dieťaťom, som Kristov. Ako vetvička navrúbľovaná na strom – pripojený ku Kristovi a k jeho mystickému telu. Som súčasťou Kristovho tela, jeho bratom, raz mám byť jeho spoludedičom. To, čo Kristus Pán získal svojím životom a smrťou, pripíše aj nám v dôsledku Božieho synovstva. Ježiš je Boží Syn prirodzený, večný, my sme za synov prijatí v čase, ale – a to je ten úžasný div Božej milosti – večný údel slávy máme mať spoločný. Už to vedomie – som Kristov, som spoludedič – musí zahnať všetko bolestné, tiesnivé. To všetko pominie, ale to nevýslovne oblažujúce, čo ma v dôsledku svätého krstu a spojenia s Kristom čaká, to nepominie.

Ďakuj denne Bohu za milosť svätého krstu. Pripomínaj si ju pri každom znaku svätého kríža.

To, pravda, zaväzuje k životu hodnému kresťana. Kristus znamená Pomazaný, Posvätený. Nech aj v tebe to duchovné – božské – posväcuje, povznáša a na výške uchováva tvoje vlastnosti, povahu, konanie, život.

Spytuj sa:

Aký osud si pripravil svojmu krstnému rúchu nevinnosti? Čo sa stalo so sviecou viery a vernosti Kristovi? Aký je Kristov obraz v tvojej duši? Ožiarený láskou, ozdobený čnosťami alebo azda zabudnutý, zaprášený?

* Sviatok Krstu Pána sa slávi v nedeľu po Zjavení Pána.

14. januára

Moc poznania Boha

Najvyšším úkonom rozumovej bytosti je poznávať Boha. V poznaní sa spájajú dva póly. Poznávať znamená zasnubovať sa s vecami, prijímať ich do seba. V poznaní Boha z lásky a v pokore duša slávi svoje zasnúbenie s Bohom (sv. Augustín).

Najhlbšie poznanie nastáva najhlbším rozjímaním. Pokorné a láskyplné rozjímanie to je veľké prijímanie Boha. Duša sa otvára Bohu, Boh sa jej dáva, zjavuje.

Úlohou rozumovej bytosti je stále hlbšie vrastať do Boha. To je základ a prameň pokroku v živote, kým, naopak, nedostatok poznania Boha je základom zvrátenosti.

Správne poznanie Boha vnáša do duše nesmiernu dynamiku, ktorá volá božským imperatívom k najvyšším hodnotám. To chráni pred pádom do ničotnosti. Koľko životov sa utopilo v zbytočnostiach, koľko ich vlialo lásku do piesku, do púští. Ak sa duša túži stretnúť s Bohom cez poznanie a lásku, Boh nemôže odmietnuť zjaviť sa jej, prejaviť na nej moc svojej lásky, moc svojich krás, svojich božských dokonalostí. Poznanie a láska k Bohu sa vzájomne prebúdzajú a priťahujú. Ich syntézou je klaňanie, oddanosť.

15. januára

Modlitba a sebazaprenie

Apoštoli nemohli vyhnať zlého ducha z námesačného chlapca. Pýtajú sa, prečo. A Kristus Pán odpovedá: „Tento druh nemožno vyhnať ničím, iba modlitbou a pôstom“ (porov. Mk 9, 29).

To sú dve mocnosti nás slabých: modlitba a pôst – sebazaprenie. Mýli sa, kto sa domnieva, že dosiahne veľké veci sladkou modlitbou. Aj modlitba, ak má mať účinok, musí byť sprevádzaná sebazaprením, obetou. Práve sebazaprenie, ktoré predchádzalo modlitbe, robí nás schopnými pravej vrúcnosti a lásky. Sebazaprenie je ako páľava, ktorá drevo vysuší. Sebazaprenie očisťuje dušu od nespáliteľnej škvary. Čím viac sa umŕtvovaním uhasia žiadosti, tým jasnejším, mocnejším plameňom horí láska. Už tým si získaš Božie zaľúbenie, keď sa cvičíš v umŕtvovaní, aby tvoja modlitba bola čistejšia, dôstojnejšia Boha a účinnejšia.

Jedna detská modlitba znie:

Modlitbička moja čistá

prosí za mňa Pána Krista,

by stál pri mne dnes.

16. januára

Zo srdca

Kristus Pán učí o odpúšťaní. Jeden človek dlhoval kráľovi desaťtisíc hrivien (asi 1 330 000 eur). Kráľ rozkázal predať jeho aj jeho ženu i deti – a celý majetok. Vtedy tento človek prosil – a kráľ sa zľutoval a všetko mu odpustil. Ale keď išiel dlžník od kráľa, stretol človeka, ktorý mu dlhoval sto denárov (asi 27 eur). A začal ho škrtiť a vrhol do žalára, hoci chudák prosil o pozhovenie, že všetko zaplatí. Keď sa to dozvedel kráľ, zavolal si dlžníka a povedal: „Zlý sluha, ja som ti odpustil celú dlžobu, pretože si ma prosil. Nemal si sa teda aj ty zľutovať nad svojím spolusluhom, ako som sa ja zľutoval nad tebou?“ A rozhnevaný pán ho vydal mučiteľom, kým nesplatí celú dlžobu. „Tak aj môj nebeský Otec urobí vám, ak neodpustíte zo srdca každý svojmu bratovi“ (porov. Mt 18, 23 – 35).

Je to jasné a krásne poučenie. Zo srdca odpustiť znamená vypustiť, vyňať tú vec, to ublíženie, zabudnúť na ne. Nestačí nepomstiť sa, ale treba zo srdca, skutočne celkom odpustiť. „Odpusť nám… ako aj my celkom odpúšťame… Pane, nepripomínaj si naše hriechy!“ To chceme, a teda aj my musíme druhým tak merať. „Akou mierou budete merať vy, takou sa nameria aj vám“ (Mk 4, 24; Lk 6, 38).

17. januára

Ctižiadosť

Ctižiadosť – zdanlivo nevinná chyba, ale je to hrozná choroba a prameň storakých iných chorôb. Je žalostným dedičstvom po prarodičoch, ktorí zatúžili byť ako Boh. Odtiaľ je na nej taká strašná kliatba. Koľko životov a národov zničila, koľko šťastia vyhnala z duší, aký nepokoj tam vniesla! Je to strašný bič, ktorý nedá človeku pokoj a ženie ho stále vyššie – k väčším poctám, k väčšej sláve. To nie je zdravá snaživosť vyniknúť, osvedčiť sa, vykonať poriadne dielo, ako k tomu vedie najmä askéza sv. Ignáca. Ctižiadosť vidí cieľ vo svojej sláve, vo svojom „ja“, nie v diele. Človek hľadá slávu neúmernú svojim schopnostiam a tá ho ženie k rôznym nepoctivostiam, k úskokom a k ohováraniu, aby druhého ponížil, k podvodom, aby druhého oklamal. Je to vlastne pýcha. A za tou hneď prichádza pád. Hriešnik nemá pokoj.

Maj veľkú, pravú žiadostivosť po sebazaprení, po Božej láske. To je pravá veľkosť, ktorá ti dá aj príslušnú slávu. Kto bol kedy oslávený viac než svätí? Ak sa povyšuješ, Boh ťa zrazí; ponižuj sa a Boh ťa povýši. Kiež by si poznal, čo ti je na prospech!

Koniec ukážky