Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Krajina šťastia

(ukážka)

Anton Ottmayer

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2009 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Silvia Harcsová, Katarína Janechová, Christián Terkanič, Karol Šefranko

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0017-9

Pôvodná publikácia

Anton Ottmayer. Tajomná láska. Tatran. Bratislava 1980. 145 s. Jozef R. Nižnanský zostavil výber, preložil a spracoval bibliografické poznámky. Július Noge napísal úvod. Daniela Lehutová rediguje. Alica Wursterová, zodpovedná redaktorka. Magda Zrubcová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Krajina šťastia, moci a múdrosti. Krajina štesťa, veľikosťi a umeňá. Póvodní román. Zora. Almanach na rok 1835. V Buďíňe. Literámi Král. univers. tiskárňe. Str. 99 — 138.

Krajina šťastia

Šťastie sa podobá mátohe, o ktorej vraví celý svet, no nik ju nevidel.

Na tri strelenia od obce Terchovej, štyri hodiny od znamenitého mesta Žiliny — oboch v Trenčianskej — na súmedzí Oravy, Turca a Liptova, zároveň i neďaleko kniežaťa všetkých uhorských vrchov Kriváňa leží utešená a prekrásna dolina Vrátna, veľkolepé dielo prírody.

Hodno obzerať a obdivovať tú bohatú pestrosť a rozmanitosť, ktoré sa tak šťastlivo v tejto doline spájajú — či už jej velebnú spôsobnosť alebo romantickú polohu, či nedohľadné hole a vrchy dookola, či sýtozelené lúčiny porastené prebujnou trávou, či stovky jarčekov a jarkov tečúcich zo všetkých strán a unášajúcich ako perly a diamanty blýskajúcu sa vodu a napokon spájajúcich sa a vlievajúcich do neširokej rieky, hučiacej po celej doline. A nech by sme si všímali hocičo, tú pestrú a storakú krásu možno len vidieť a obdivovať, lebo tak pravdivo a verne, ako sa tam rozprestiera, nijako ju nemožno opísať.

Prístup do doliny je taký tiesnivý a natoľko desiaci, že pocestný, ktorý ešte nevidel Vrátnu, vrúcne sa utieka k nebesiam o ochranu. Z vysokánskych vrchov odvalené obrovské a hrôzou sa prevyšujúce skaly zaryté sú hlboko v ceste a úzky priechod natoľko zatarasujú, že kto sa chce tade dostať dnu do doliny, musí byť veru skúsený chodec.

Na ľavom boku sa vypína do samej doliny prečnievajúca skala, ktorá svojimi výčnelkami vytvára všelijaké figúry a podoby. Iba najtenšou hranou je spojená so skalnatým vrchom a tak strašlivo visí vo vzduchu nad cestou, že pútnik, prechádzajúci pod touto visiacou skalou akoby strechou, každú chvíľu sa musí báť o svoj život, a najmä ak duje besný vietor, vidí alebo sa mu zdá, že sa tie strašné skaly kníšu nad jeho hlavou.

No nie je to dielo ľudského umu ani ľudských rúk, ale sama príroda vytvorila v priechode do tejto doliny z jednej nahnutej skaly obrovské vráta, ktoré sa volajú i Kamenné vráta — a preto sa i celá dolina menuje Vrátna. Iba tadeto sa možno dostať do doliny, lebo táto obrovská brána zaberá celú šírku úzkej cesty, z oboch strán vrúbenej vysokánskymi a rozložitými skalnými stenami, pod ktorými sa spomenutá už rieka valí do dediny s takým hrmotom a hukotom, že nepočuť ani slova z reči spolupútnika.

Zrazu, že sa pútnik ani nenazdá, končí sa úzkosť vzbudzujúca neschodná cesta a pred očami sa mu zjaví nie síce rozsiahla, ale prekrásna dolina. Úzkosť pocestného sa v tej chvíli mení na radosť a poteší sa, lebo vchádza do utešenej záhrady. Vchádza do zemského raja, ktorý príroda dookola uzavrela nedohľadnými hoľami a vrchmi ako dômyselnými múrmi, akoby chcela dať na vedomie, že iba tu a nikde inde — prebýva pokoj a šťastie, že jedine toto je vyvolené miesto pre pokojných, po šťastí túžiacich ľudí.

Vidieť tu pastierov pasúcich stáda na úbočí hole v takej nesmiernej výške, že voly tam na paši zdajú sa nie väčšie ako dvojmesačné jahniatka a urastený mocný pastier ako dvojročné dieťa. A smutné i veselé melódie, ktoré pastier vyhráva na počesť svojej vyvolenej, možno trochu počuť iba za pokojného počasia.

Na najvyššom hrebeni, kde by sa výskokom dalo vari dotknúť oblakov, vidieť iných pastierov so stádami, no stade už nepočuť ani hlas, ani gajdence a stádo možno zbadať iba vtedy, keď sa pohybuje v hŕbe.

V čase kosby sena vidieť, ako veselí terchovskí a tižinskí mládenci dopravujú dolu seno, ktoré z vysokých hôľ nemôžu ináč doviezť domov. Seno znosia a natisnú do veľkej kopy ako dom, krížom ju pozväzujú žinkami, napokon do tejto gule vlezú a z hrebeňa hole sa spúšťajú tak nesmierne prudko, že sa za kratučkú chvíľu zgúľajú do doliny. Senný dom sa zastaví iba na vrchu z druhej strany doliny a pocestný, ktorý videl gúľať sa seno a nie ľudí, nemôže sa prenačudovať, keď zrazu z veľkej kopy rozvinutého už sena vyskočí zopár mládencov a veselo okolo nej hajduchujú od radosti, že ju šťastlivo dostali do doliny.

, v poslušnosti voči vrchnosti aj v usilovnosti na vlastnú spokojnosť i v radosti zo svojich potomkov.