Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Básne

Samo Cambel

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2009 Petit Press

Copyright ePub version © 2017 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Nina Dvorská, Ivana Hodošiová, Karol Šefranko

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0211-1

Pôvodná publikácia

Samo Cambel. Zlomená duša. TATRAN. Bratislava 1972. 268 s. Daniela Lehutová, zodpovedná redaktorka. Antónia Paulinyová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Básne

V chronologickom poradí uvádzame ich publicitu, pseudonym autora a bibliografický popis:

Viem dobre (Cz-č.). Slovenský týždenník 1904, č. 44.

Spieva vtáčik (Zorovský). Dennica IX, 1906, č. 9, s. 310.

Kriváňska vodička (Zorovský). Dennica IX, 1906, č. 9, s. 310.

Otázky (Zorovský). Dennica IX, 1906, č. 9, s. 310.

Nemlčím už viac (Zorovský). Dennica IX, 1906, č. 10, s. 335 — 336.

Milý v zime (Zorovský). Zvolenské noviny IV, 1907, č. 1, s. 5.

Čierne oči (Zorovský). Zvolenské noviny IV, 1907, č. 3, s. 6.

Kliatba (Zorovský). Zvolenské noviny IV, 1907, č. 8, s. 7.

Jako bolo (Kosorkin). Dennica XI, 1908, č. 7, s. 171 i Naše Slovensko II. 1909, č. 8. s. 364.

Záhady (Kosorkin). Dennica XI, 1908, č. 7, s. 171, i Naše Slovensko II, 1909, č. 8, s. 365.

Príď už (Kosorkin). Dennica XI, 1908, č. 9, s. 220.

Kam ísť? (Kosorkin). Páričkov Slovenský rodinný kalendár na rok 1913, s. 65.

Konvalinky (Kosorkin). Páričkov Slovenský rodinný kalendár na rok 1913, s. 57.

Zvädlý život (Zorovský). Páričkov Hospodársky kalendár na rok 1913, s. 81.

Pokorným (Samko Svoreň). Páričkov Hospodársky kalendár na rok 1913, s. 60.

Redakčná poznámka

Súbor básnických i prozaických prác Sama Cambela, edične pripravený pod názvom Zlomená duša, predkladáme verejnosti s presvedčením, že pomôže k hlbšiemu poznaniu slovenskej literárnej tvorby, najmä tej, o ktorej sme hovorievali ako o druho, či treťoradej. Len postupným poznávaním krásnej literatúry i tohto radu môžeme prijať konštatovanie o „velikánoch“, či lepšie prvoradých spisovateľoch, ktorí v porovnaní s ostatnými dosiahli vyššieho umeleckého stupňa i vyššieho uznania.

Všetky tu uverejnené práce boli publikované v rokoch 1902 — 1929 v rôznych časopisoch a kalendároch. Snažili sme sa ich zhromaždiť čo najkompletnejšie. Nakoľko sú nám až na torzo práce Záhorcovo šťastie nateraz neznáme ich pôvodiny, pridŕžali sme sa pri prepise uverejnenej verzie ako autorsky hodnovernej. Nemali sme preto ani možnosť porovnávať zásahy jednotlivých redaktorov do pôvodného rukopisu.

Pri prepise sme sa snažili urobiť čo najmenej zásahov. Pri jazykovej úprave sme zachovali tieto zásady:

1. Podľa dnešnej pravopisnej normy píšeme i-y, predpony a predložky s, z, ako aj veľké písmená

2. Interpunkčnú normu sme najviac upravovali pri písaní čiarky pred zlučovacou spojkou a, i

3. Podľa dnešnej pravopisnej normy sme upravili v niektorých slovách aj dĺžku samohlások i mäkkosť spoluhlások

4. Viac úprav je pri písaní slovies, neurčitku a niektorých iných slovesných tvarov nenie, neni, — nie je; jest, jesto — je, sú, nejest — nie je, niet, bych — by som, nehľadeť — nehľadieť, prizreť — prizrieť, zomreť — zomrieť, hľadeť — hľadieť, zvedeť — zvedieť, videť — vidieť, obsedeť — obsedieť, prajela — priala; prajel — prial, spomenieť — spomenúť, berával — brával, prispôsobňovať — prispôsobovať, octla — ocitla, obznámil — oboznámil, uvodí — uvádza; ľahýnajúc — líhajúc, požrel — požral; bieďa — biedia, kameneje — kamenie, sklaňuje sa — skláňa sa, stydel sa — hanbil sa, nepochopujete — nechápete, zamlžujú — zahmlievajú, uprednostávajúc — uprednostňujúc, zneje — znie, roztuncúva — roztancúva, obhrajoval — obhajoval, rozvrel — rozovrel, k prevedeniu plánu — k uskutočneniu plánu, poľahšiť — poľahčiť, utlumil — utlmil a pod.

5. Upravili sme písanie týchto podstatných a prídavných mien: vozduch — vzduch, manýre — maniere, sňah — sneh, darčok — darček, čiaša — čaša, boľasť — bolesť, vetor — vietor, jaseň — jeseň, požička — pôžička, konec — koniec, synčok — synček, prezreteľnosť — prozreteľnosť, pohrab — pohreb, rassy — rasy, bazein — bazén, paruchy — paruky, barva — farba, procento — percento, perna — pera, pručelie — priečelie, stredište — stredisko, ohnište — ohnisko, knihoveň — knižnica, pahraba — pahreba, pštrnence — pštrosence, kľúčová kosť — kľúčna kosť, dosažený — dosiahnutý, bľadý — bledý, obľahšenú — obľahčenú, boľastný — bolestný, svobodný — slobodný, ostiechavý — ostýchavý, zbarvený — sfarbený, nepostižiteľný — nepostihnuteľný, tlumený — tlmený, špitálnický — špitálsky.

6. Upravili sme číslovky: jedon — jeden, šiesto — šieste.

7. Nahradili sme tieto zastaralé slová: dľa — podľa, ač — hoci, poneváč — keďže, lebo, veškerú — celú.

8. Upravili sme pádové koncovky podstatných a prídavných mien: slovy — slovami, údy — údami, bozky — bozkami, pazúry — pazúrami, skoky — skokmi, so širokými pysky — so širokými pyskami, očima — očami, bystrýma — bystrými, kačiciami — kačicami, loptoši — loptošmi, psu — psovi, na vajcach — na vajciach, pleták — pletiek, percentov — percent, rebár — rebier, prse — prsia, povriesol — povriesiel, Slovani — Slovania.

9. Upravili sme písanie i tvary prísloviek, spojok, predložiek a častíc takto: úctive — úctivo, opovržlive — opovržlivo, zaliečave — zaliečavo, poznenáhlu — poznenáhla, skúmave — skúmavo, jemno — jemne, zdĺhave — zdĺhavo, celky — celkom, sotvy — sotva, zvlášte — zvlášť, predsi — predsa, nútri — vnútri, krem — okrem, ko mne — ku mne, jak — ako, jakosi — akosi, jakási — akási, jakú — akú, jakoby — akoby, jakže — akože, jako — ako, jaké — aké, jaký — aký.

10. Pri zámenách nastali tieto zmeny: tvých — tvojich, v té — v tie, nichž — ktorých, k nemuž — ku ktorému, jemuž — ktorému, na ňomž — na ktorom, jehož — ktorého, ichž — ktorých, žiadon — žiaden.

11. Zjednotili sme písanie mena autora CAMBEL (nie Czambel), aj keď sám bol pri písaní svojho priezviska nedôsledný. Tak napríklad pri podpisovaní korešpondencie (listov) do roku 1907 sa zásadne podpisoval s Cz-, ale už v jednom liste z 11. decembra 1907 sa podpísal ako Samo Cambel; v roku 1918 Czambel, neskôr v dvadsiatych rokoch ako Cambel, ale v roku 1929 zasa Czambel, v tridsiatych rokoch bez z, teda Cambel. Zachovalo sa však aj jeho osobné vyjadrenie v liste Jozefovi Škultétymu z 26. VI. 1906 (v LAMS): „Akže by ste mali námietky ohľadom podpisovania môjho priezviska (Cz), to sa osvedčujem, že tým ja nesledujem spôsob maď. písania, ja, píšuc po maď. aj tak užívam písmeno C, ale podpisujem sa tak preto, lebo takéto podpisovania užívali i moji predkovia i celý cz-ovský rod. Avšak ja hotový som podpisovať sa s holým C, ak by ste toho Vy alebo niektorí naši želali tak“. Jeho syn prof. dr. Bohuslav Cambel používa v mene zásadne iba C a nie Cz.

12. Viaceré krajové, zastaralé, ale i cudzie slová sme v texte ponechali.

Viem dobre…

Viem dobre, že ťa ľúbim márne,

že ty mne nie si určená,

a predsa jak kvet slnko jarné,

ťa stejne ľúbim. Milená,

krás tvojich skromných ladnosť túžbou

ma napĺňa… ach, a ty si

tak nedostižná, že pod súžbou

mi srdce stále mrieť musí.

Ja ľúbim ťa do nekonečna,

ač láska k tebe plam žravý,

roj múk je, bytosť tvá báječná

sa očiam mojim vždy javí:

a ja, ach, tak by chcel ťa objať

v náruč svoju rozovrenú,

i zľúbať šiaľne, a v bozkoch vliať

ti večne dušu strápenú!