Ukážka z elektronickej knihy

Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Prechádzky jarom

Pavol Országh-Hviezdoslav

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2007 Petit Press

Copyright ePub version © 2015 iAdverti

Copyright © 2007 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0070-4

Pôvodná publikácia

Pavol Országh Hviezdoslav. Dielo I. Slovenský Tatran. Bratislava 1996. 712 s. Stanislav Šmatlák zostavil výber, a napísal úvodnú štúdiu a poznámky. Mária Bratová, zodpovedná redaktorka. Eva Zdražilová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Väčšia časť cyklu (desať básní) vyšla pôvodne v Slovenských pohľadoch 1898; neskôr Hviezdoslav cyklus doplnil o päť ďalších básní a zaradil ho do V. zväzku svojich Zobraných spisov básnických (1921). V novom vydaní vyšli potom Prechádzky jarom v siedmom zväzku Spisov P. O. Hviezdoslava (1954).

Ja starý, vychádzajúc

Ja starý, vychádzajúc

zo svojej chyžky skromnej

nádhernej do prírody,

nemálo zhrozil som sa

pri pomyslení: ozaj,

čo všetko mi tam rečú

na uvítanie? Čím mi

zasypú sirú hlavu,

zavadia v zmysly vetché

a srdce zuráňajú

tá krása tam i neha,

tá mladosť, radosť, život!?

Však, povystrieť si údy,

rozviazať putá duše,

zsinalú zohriať myseľ,

ma popúdzala žiadosť;

i odtisov hať obáv

s tým, nech sa deje, čo chce',

som rozhodol sa ta ísť.

ísť. — Stúpam tedy zvoľna —

Nad všetky spevníky

Nad všetky spevníky

je pieseň bujará,

čo nôti škovránok:

jak vrchol muziky

zas hudba za jara,

tá plužných koliesok!

Pár krokov len von z ohrád obecných

Pár krokov len von z ohrád obecných,

z tej klietky úzkej, z brvenných tých krýh,

len krokov pár čo urobil som vopred:

a už som musel pozor v blankyt opreť.

Nad hlavou akýs' vlajot zhral mi, švist 

sťa práporca, jak chvejúci sa list

vo vetre, otras strún čo pod prstami,

jak šľahajúce s praskom z vatry plamy.

I kutám, čo to a kde? Durím zrak

ni chrta: Alo! Chyť ho! Tam, hľa, šľak,

tam jeho stupaj! V modru ten bod šarý,

tá črta, tieň, sen… Či sa mi len marí?

Však márna túžba: honcov párička

uľahla skoro v úkryt pod víčka;

na riasach slzy, háji svoje vlohy:

kde oko vraj, vbŕsť bezdnej do oblohy…?

Šír nesmierna to, výš i priehlbeň!

Čím more pri nej? Sotva krôpkou len —

Nuž dobre, vzdychnem. Lež v tom zmysel ucha:

ja dovidím, sa ozve, i už — slúcha.

Svoj žliebček vhodne primyknúť

pod stekajúci z výšin jasný prúd;

a v hruď už spadá koj mi sladký, plesný —

Ha! Škovran to! On vzletel s piesňou piesní!

Ó, spievaj, spievaj, pevče nadšený,

herolde jara, žitia obmeny!…

Zuň, vzkriesenia ty nedočkavý zvonku!

Plaj, piesňokvete, na lúčovom stonku!

Kde sa len vzal tak zrazu v nadzemí?

Či vari brnkol zrovna z duše mi?

Ech, srdce v to: tá dumie ešte sama,

mne ovislýma cloní peruťama…

Koniec ukážky