Ježišova modlitba v Getsemanskej záhrade

Rany z odmietnutej lásky

„Moja duša je smutná až na smrť.
Ostaňte tu a bdejte!“
(...) Keď sa vrátil, našiel ich spať.
(Mk 14, 34. 37)

Pane Ježišu, ty si večne existoval ako Boh v blízkosti Otca a Ducha Svätého. Podstatou tvojej božskej existencie je dar lásky – ponúknutej i prijatej. Stojím tu pred tebou a rozjímam o tejto láske, ktorá je zdrojom pokoja, nežnosti a odovzdanosti v najhlbšom porozumení, v najúprimnejšej dôvere. Láska sa ukázala silnejšia ako smrť. Silnejšia ako smrť na kríži, ktorú si prijal hovoriac: „Otče, ak chceš, vezmi odo mňa tento kalich! No nie moja, ale tvoja nech sa stane!“ (Lk 22, 42).

Pane, tak bolestne si zakúsil osamelosť v Getsemanskej záhrade, hoci si učeníkov prosil, aby bdeli spolu s tebou. Videl si ľudí všetkých pokolení a národov, ktorí na tvoju pokoru odpovedali pýchou. Tvoja štedrosť vzbudila hnev a tvoje odpustenie vyvolalo túžbu po odvete. Pretože svet nespoznal Lásku, ktorá ho prišla spasiť.

Ježišu, rozjímajúc o tajomstve tvojej modlitby v Getsemanskej záhrade, daj mi milosť, aby som vnímal, že mnohé oblasti môjho života nie sú otvorené láske. Veľké je tajomstvo neprávosti, na ktorom mám podiel tým, že odmietam tvoju lásku, keď hreším myšlienkami, slovami, skutkami a zanedbávaním dobrého...

Pomôž mi, aby som neutekal od pravdy o mojich hriechoch, ale uznal, že odmietnutím tvojej lásky ničím vzťahy s blížnymi a staviam múry rozdelenia. Pomôž mi prijať tvoju lásku.

Koniec ukážky