Eva Urbaníková & Alica Rosenthal

Sex a iné city 3

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Copyright © Eva Urbaníková 2013

Bratislava október 2013

ISBN 978-80-89452-73-6

Marek, Simona a ja

Vlastne to ukázal už na začiatku.

Aj keď úplne nechtiac, vraj nás pohostí, lebo sme sa až tak dobre nepoznali.

Doniesol langoše. Dole pod internátmi ich predávali roky a nemohol vedieť, že langoše nemôžem ani cítiť, lebo celé letá počas strednej školy som trávila brigádovaním v stánku, kde som ich vyprážala. Od rána do večera. Ľuďom v plavkách, čo sa tam slnili, na obed si dali langoš s tatarkou alebo s kečupom a potom zmrzlinu.

Smrad z prepáleného oleja, ktorý sme tak často nemenili, sa mi prilepil na drobné chĺpky v nose a cítila som ho vždy ešte do Vianoc.

Fuj. Fakt fuj.

Takže keď doniesol langoše, aby sme sa uvoľnili, len ma znervóznil. Zavoňala som ich, pokrčila som nosom a okamžite sa mi vybavili spomienky na malé okienko, ktorým som sledovala, ako si moji spolužiaci užívajú leto. Keby ma v tom stánku pri kadi s horúcim olejom aspoň horúco pomiloval alebo keby tam chodil kupovať langoše len kvôli mne – akože láska... Nič také sa nestalo. Tri roky som tam potila litre potu a v škole počúvala o tom, ako sa dá nenápadne milovať v bazéne na kúpalisku.

„Dámy?“ usmial sa Marek a Simona si hneď jeden s kečupom vzala. Vzala by si aj klince na smotane, len aby oddialila to, kvôli čomu sme sa v Marekovej izbe zišli.

„Ja nebudem.“

„Nie si hladná?“

„Nemám rada langoše.“

„Ty si čudná, Alica.“

Nereagovala som.

Pozorovala som Simonu. Stála opretá o zárubňu balkónových dverí a pozerala do okien druhého bloku internátu. Mala na sebe neforemné menčestráky, trochu obtiahnuté, lebo jej zadok nebol z najmenších, a zo zadného vrecka jej vytŕčala kožená peňaženka. Ako chlapovi.

„Ty si lesba, Simona?“ napadlo mi, keď som pozerala na tú peňaženku.

Ani sa neobzrela, len prehodila:

„Možno to dnes zistím.“

Pobavene som sa zasmiala a Marek na ňu vrhol lačný pohľad.

„Bohvie, v koľkých izbách teraz kefujú,“ povedala pokojne, prežúvajúc gumený langoš.

„Sex sa preceňuje,“ vyhŕklo z Mareka.

„Ako to myslíš?“ spýtala som sa.

Pokrčil plecami.

„Viac sa o ňom rozpráva, ako ho robia.“

Pokrútila som hlavou.

„Hlúposť... Keď dostanem chuť, tak nemám problém deň aj noc.“

„Alica, o tebe to všetci vedia,“ ozvala sa Simona, stále hľadiac do okien. „A mnohí to aj zažili...“

„Je to moja vec, dobre?“ začala som sa brániť.

Pozrela na mňa.

„Mne sa to tak páči. Chcela by som byť taká... odviazaná.“

Marek mlčal, mal plné ústa langoša.

„Aj on by to chcel. Preto ťa zavolal.“

„Preto?“

„Lebo vedel, že nás zmanažuješ.“

Pokrútila som hlavou.

„Počkajte, počkajte, ale toto nemá byť ako pracovná schôdzka... sex musí byť spontánny.“

„Niekedy sa ľudia proste dohodnú, že chcú spolu sex, a idú na to.“

„Áno, ale obaja sa snažia na to naladiť... a my sme traja, to je ešte náročnejšie.“

„Ja som naladená,“ dala si Simona do úst posledný kúsok, utrela si mastné ruky do menčestrákov a načiahla sa za fľaškou kokakoly.

„Ja tiež,“ usmiala som sa neisto.

Pozreli sme na Mareka.

„Postaráte sa o mňa?“

„Džentlmen práve nie si,“ utrúsila Simona.

Sadla si ku mne, vzala mi tvár do dlaní a dala mi pusu. Dievčenskú, mäkkú, nežnú, nenásilnú.

Langošovú.

Odtiahla som sa.

Pritiahla si ma späť. Silou muža, prekvapivo. Bozkávala ma ďalej a pevne ma držala, lebo keby som jej ušla, už by asi nenašla odvahu urobiť to.

Rukami ma hladila po celom tele, vôňa a chuť langoša, ktoré okolo nej plávali, mi prestávali prekážať, celkom sa mi to páčilo a bozky som jej opätovala.

„Baby, tak počkajte.“

„Veď sa dívaj,“ usmiala som sa na neho a rozopínala som Simone neforemnú košeľu.

„To nebola dohoda, že najskôr vy dve a až potom...“

„Vieš, čo by iní za to dali?“ zasmiala sa Simona. Šikovne mi pomohla s košeľou a bez ostychu si dala dole podprsenku.

Marek na ňu civel ako desaťročný chlapec.

Civel aj na mňa, keď som sa vyzliekla.

Nevolali sme ho medzi seba, vedeli sme, že sa pridá, keď bude chcieť. V intrákoch to tak fungovalo – kto chcel, ten sa miloval, kto chcel, ten sa díval, kto chcel, ten sa na vedľajšej posteli robil, že spí.

A keď sa chcel niekto pridať, väčšinou nebol nikto proti.

Nepridal sa.

Díval sa na nás, ako sa pomaličky, žensky až dievčensky láskame. Ako si šepkáme do ucha pekné veci, ako sa snažíme jedna druhej urobiť dobre.

Trvalo to dlho.

Už bola tma, keď sme skončili.

Vedela som, že ešte skočím za Lacom, bol vždy pripravený pomilovať ma a býval v jednotke.

Toto mi nestačilo.

Toto bola prosto žena.

„Bola si skvelá,“ usmiala sa Simona s rumencom na lícach. „Je pravda, čo sa o tebe hovorí... že si vášnivá.“

„Takže si lesba, čo?“ obliekala som sa.

Prikývla.

A potom ukázala smerom k Marekovi, ktorý fajčil na balkóne.

„Tiež sa dnes našiel.“

„Ako to myslíš?“ nechápala som.

Usmiala sa a pohladkala ma po vlasoch.

„Keď nie si na baby, Alicka, môžeš ich mať v posteli milión, neprekonáš sa.“

Chlapec a ja

Zavolal ma do malej obývačky, v ktorej som pre dym nič nevidela. Len v strede stál veľký klavír a na ňom niekoľko plných popolníkov. Klávesy boli žlté a farebne ladili s hnedým kobercom. Na gauči boli chlpy od psa, chvíľu som ho hľadala, ale asi sa venčil. Chalan pustil starý gramofón.

„Bach?“ opýtala som sa.

„Johann Sebastian,“ prikývol.

Zapálil sviečku, potom cigaretu a sadol si na parapetnú dosku. Mal zatvorené oči. Keď platňa dohrala, spýtal sa ma, čo mám rada.

„Páči sa mi, keď mám kučeravé vlasy,“ povedala som. „Vždy to trvá iba pár hodín, keď si ich umyjem. Ako schnú, vyrovnávajú sa.“

Zasmial sa, zdvihol telefón a niekoho sa opýtal, či je doma jeho starší brat. Nebol. Išla som do kúpeľne, aby som sa osprchovala. Na šla som jeho penu na holenie a použila ju. V izbe už bolo skoro šero, chalan mal v ruke veľkú obálku, ktorá predtým trčala z mojej kabelky. Žmýkala som vodu z vlasov na koberec, mokrý fľak bol veľký a tmavý. Čítal dlhý list a pri každom treťom riadku si potiahol z cigarety. „Kto je to?“ opýtal sa.

„Niekto,“ mykla som plecom a natiahla si nohavičky.

Priložil list ku končeku cigarety.

„Ľúbi ťa,“ uzavrel to.

„Ale áno,“ prikývla som, „ľúbi.“

S úškrnom otvoril okno. List začal horieť a zhorel a vietor ho rozfúkal po klávesoch. Vonku sa stmievalo a v meste odbíjali začiatok omše.

V chráme bolo ticho. Chalan sa prežehnal a kľakol si vedľa mladej strhanej ženy. Mala kučeravé vlasy a dve malé deti.

„V kostole sa nefajčí, slečinka,“ zlostne šepla starena vedľa mňa.

V duchu som sa Bohu ospravedlnila a cigaretu zahasila o mramorové obloženie. Starena čakala, čo s ňou urobím. Schovala som ju do vrecka, ešte sa zíde. Ľudia spievali ťahavú melódiu a organista hral na starých popraskaných klávesoch nástroja. Malé dievčatko šibalsky pozrelo na matku.

„Tam sa dívaj!“ autoritatívne ukázala na oltár.

Chcelo čosi povedať, ale poslušne uprelo oči na bielu sochu. V dlani zvieralo mincu, ktorú potom hodilo do vrecka s inými peniazmi, a ujo v tmavých šatách povedal:

„Pán Boh zaplať.“

Na vlasoch som cítila chlad a zimu, dievčatko si schovalo prázdnu dlaň do vrecka. Chalan nečujne odriekal modlitbu a matka drgla do dcéry, vytiahla jej ruku von a zagánila na ňu. Odvrátila som sa.

„Nech naše rodiny žijú v láske. Nech si manželia ctia svojho partnera, nech si deti vážia rodičov a nech nad vami všetkými vládne pokoj a mier.“

„Amen,“ odpovedal ľud mužovi v habite a dievčatko nesklonilo hlavu, keď pil omšové víno.

Chalan ma chytil za ruku. Ťahal ma do teplej vinárne s optimistickými ružovými stenami.

„Ten list...“

„Ach ten,“ usmiala som sa a fúkla do neho penu z piva.

Škaredo zahrešil, zakýval na klaviristu, aby zahral Mozarta.

Vedel iba Beethovenovu skladbu Pre Elišku a po každej odbiehal k rohovému stolíku k bledej dievčine, čo pila červené víno.

„Už?“ pýtal sa, keď sa vracala zo skrytých toaliet, a otrávene objednával ďalšie. Nebránila sa, len potichu plakala.

„Je krásne byť matkou,“ povedal chalan.

Zasmiala som sa:

„Čo ty o tom vieš.“

Zastavil sa pri náš čašník. Žiarivo sa usmieval, kládol pred nás plné poháre a trochu koktavo vysvetľoval, že sa mu práve narodil syn. Vytiahla som z vrecka nedofajčenú cigaretu a on mi ju zapálil.

„Volá sa Juraj,“ pochválil sa.

Chalan sa sklonil a bozkával ma. Skúsene mi vopchal ruku pod sveter, niečo šepkal, ale ja som počúvala Elišku. Prestali sme, až keď sa na nás všetci dívali.

Električka meškala dobrých päť minút, chalan pozeral na hviezdy, ukázal na jednu, no predbehla som ho:

„Už sú obsadené. Všetky.“

Pokrčil plecami a prijal pozvanie milo opitého starkého.

Býval v dome na kraji mesta, okolo bolo napadané lístie a holé konáre stáli v ceste.

„Každú jeseň sa na to teším,“ povedal starký.

„A na čo?“ spýtal sa chalan.

„Na posledný list na strome. Na ten úplne posledný.“

V kuchynke otvoril domácu slivovicu a chválil sa svojím synom. Jeho fotka stála na zaprášenom puzdre od huslí. Chalan chcel zahrať Brahmsa, ale tej fotky sa nemohol dotknúť.

„Starká to nemá rada,“ povedal a ja som chcela kávu, aj chalan sa cítil akosi divne. Pobozkala som ho, aby mu bolo dobre. Usmial sa a pritisol si ma bližšie. Cítila som jeho vôňu a po koj. Mlčali sme a čakali, aby nám urobila kávu.

Starký zaspal.

„Už zomrela,“ povedal chalan.

„Áno, viem,“ vstala som.

Kvety pri dverách boli úplne vyschnuté. Chalan ich polial slivovicou a tváril sa vážne. Potom ma objal okolo pliec a viedol k námestiu. Ležali sme pri fontáne a jedli zmrzlinu z večierky. Podal mi svoj kabát, lebo mi bola zima.

„Aha, žobráci,“ upozornil na nás malý chlapček a my sme sa zasmiali.

Žobrák, čo sedel neďaleko, škaredo zazeral. Kúpili sme mu zmrzlinu.

„Ten list...“

„Zhorel,“ povedala som a doviedla ho až do malej obývačky.

„Znovu sa vyrovnali,“ ukázal na vlasy. „Áno,“ prikývla som a pustila Verdiho veľdielo. Cez dym cigariet som videla len jeho siluetu. Spolu s hudbou stláčal klávesy a ja som fénom sušila mokro na koberci. Potom sme sa milovali. Vášnivo a nemotorne, aké je všetko, čo sa robí prvýkrát. Chalan bol zjavne nasýtený a poslal ma preč. Nešla som. Bola tma. Odkrojil si kus syra a zapil ho pivom. „Vieš...“ začal.

„Viem,“ povedala som. A začala som plakať.

Môj Grék a ja

Nech mi tam niekde na Kréte odpustí, dodnes neviem, ako sa volal. Ja som ho od prvého momentu nazývala Adonis. Lebo tak moja mama volala kedysi všetkých veľkých krásavcov z nášho okolia, potom ešte Richarda Gera a toho, čo hral farára vo Vtákoch v tŕní.

Ale neskôr už bol pre mňa len Grékom. Môj Grék som ho volala. Lebo kamoška, tá, čo bola v Grécku na brigáde so mnou, mi ho závidela a v nejakej knižke, ktorú mala so sebou v batožine, mi ukázala fotografiu básnika, čo sa nazýva Adonis. Nejaký z Libanonu či odkiaľ.

Starý a vráskavý.

No úplne iný ako môj Grék.

Takže z Adonisa zišlo...

Grék mal meno, samozrejme, aj mi ho asi hovoril, ale kto sa má vyznať v tých čudných gréckych slabikách? Skoro všetko sa končí na -os. Os sem, os tam – a ja mám tomu rozumieť.

Okrem toho, vždy mi stačilo „efkaristo“, v každej situácii sa dalo použiť a vedela som ním vyžehliť aj prúsery... Takže, keď som „komunikovala“ so svojím Grékom, radšej som sa usmievala, sladko-presladko, vyzývavo, a on väčšinou rýchlo rozprávať prestal... Chápete.

Alebo som prikývla, netušiac, s čím som práve súhlasila, a dostala som sa tak na divokú jazdu skútrom po mori alebo na zabudnutú pláž, kam sme dofujazdili na motorke a kde som naozaj zažila sex na pláži, o ktorom som si myslela, že existuje iba vo filmoch a v knihách. Bol to zvláštny sex, lebo hneď za veľkými balvanmi, ktoré nás oddeľovali od inej pláže, bol rozložený detský tábor, veselé výkriky z detských hrdiel k nám doliehali nepretržite a môj Grék mi v tom najlepšom zapchával ústa, aby moje výkriky nedoliehali zas tam. To by asi bolo neslušné.

Voči učiteľkám či vychovávateľkám, ktoré by museli vysvetľovať...

Keď hovorím v tom najlepšom, nemyslím orgazmus ani nič podobné – myslím momenty, keď som mala piesok fakt všade, a asi si viete predstaviť, že som nekričala celkom od rozkoše... Ale o tom neskôr.

Aby som sa vrátila na začiatok.

Neviem, ako sa volal, a vlastne o ňom neviem vôbec nič. On hovoril len po grécky, mojej chabej angličtine vôbec nerozumel. Najskôr to tak nevyzeralo, až potom vyšlo najavo, že ma zbalil s pomocou kamaráta, ktorý prvých desať lekcií z angličtiny niekde absolvoval a tie odkazy, ktoré mi nenápadne nechával v bare, kde som nalievala metaxu, písal za neho. Za môjho Gréka. Všetky tie:

Your eyes are sooooo beautiful. Your smile is sooooo sweet. You look sooooo pretty.

I want you sooooo much. You are sooooo hot, girl.

Všetky písal ten jeho kamoš. Trochu veľa písmeniek o, viem, trochu infantilné, aj to viem, a prvoplánové, nemusíte mi nič hovoriť, ale mne to neprekážalo. Vždy keď sa objavil môj Grék s tehličkami na bruchu, s vytetovaným mayským kalendárom na chrbte a so zubami bielymi ako slovenský sneh, som skoro odpadla. Bol krásny. Mal uhrančivé oči. Pohľad len pre mňa. A ja som vedela, že ma chce.

Len sme si teda nikdy nepokecali. Nevedela som, aká hudba sa mu páči, ako vyrastal, či má súrodencov ani to, či je dovolenková sezóna vydarená, alebo nie, lebo podľa toho, čo sme tam my zarábali, to muselo byť dosť mizerné.

Ale viete čo? Vôbec mi to neprekážalo.

Bol to čistý vzťah. Všetko sme si povedali očami.

A prstami a úsmevmi a potom aj tým ostatným, čo nasledovalo.

Boli sme ako v krásnom nemom filme, ako v Artistovi, či ako sa volal ten čiernobiely film, čo povyhrával všetky možné ceny. Čo sme si nepovedali, to sme si odmilovali, aby sme predišli veľkým trápnostiam.

Môj Grék veľmi chcel, aby som s ním ostala v Grécku. Nepovedal mi to, teda možno aj povedal a ja som nerozumela, ale bolo mi to jasné z toho, čo pre mňa robil. Z každého jeho gesta vyžarovala túžba po spoločnom živote, všetkým – teda mne a tej kamoške, čo so mnou v Grécku brigádovala, to bolo jasné.

Miloval plávanie.

Samozrejme, veď býval na ostrove, na pláži, plávanie v mori bolo pre neho tým, čím pre našich chlapcov bicyklovanie. Lenže, viete... On mal rád plávanie v noci a plávanie naholo. Bez plaviek. Čo by mi neprekážalo, veď ma už trochu poznáte, ale potme je more také zlovestné, skrýva v sebe tajomstvá a ja som sa vždy, keď sme vošli do vody, striasla. Nie od zimy, ale od strachu, že ma niečo zospodu uhryzne, ďobne, že niečo do mňa vlezie, no prosto, strašné predstavy mi hneď bežali hlavou a do pár sekúnd som s vyplašeným krikom vybehla z vĺn. Párkrát sa na mne aj bavil, pripadalo mu to rozkošné, zaplával si, vyliezol za mnou a bez hanby si uterákom ledabolo utieral slané kvapky stekajúce po opálenom tele. Ale keď zistil, že to na neho nehrám, že to nie je niečo, čím ho chcem pobaviť, ale je to moja reálna fóbia a jeho sen o milovaní v mori už reálny nie je, bol namrzený.

Ako keby išlo len o to.

Kráčal vtedy z pláže rýchlo, o dva kroky predo mnou, videla som len jeho široký chrbát s tetovaním, ktoré nebolo dokončené, lebo počas toho, ako mu ten mayský kalendár tetovali, prestal Mayov uznávať.

Povedal mi to ten jeho kamoš, čo trochu vedel po anglicky.

„It is beautiful, anyway,“ odpovedala som mu ja s úsmevom, lebo naozaj sa mi to páčilo – celý ten kruh, tie znaky a pomedzi to stopy mojich nechtov, ktoré som mu pri sexe do chrbta zabárala...

Aj tak by som sa s ním v mori nemilovala.

Už samotné more mi dávalo zabrať.

Vošla som dnu a len tak to okolo mňa syčalo.

Lebo sme sa milovali stále. Neprestajne. A potom tá soľ. Veď viete...

Nikdy by som si nebola pomyslela, že niekedy sa na to budem sťažovať, ale môj Grék... mal jednu slabinu. A čím viac sme boli spolu, tým viac ten problém vyskakoval, nielen jemu zo značkových spodkov, ale aj mne.

V hlave.

On bol veľmi obdarený.

Tam dole.

Viete, o čom hovorím.

Ale naozaj veľmi.

Keď som TO videla prvýkrát, povedala som si, ale, Alicka, aké ty máš šťastie! Krásny chlap, bohatá výbava, ty si musela byť v minulom živote charitatívne angažovaná. Možno niečo ako Matka Tereza som bola.

Ale zistila som, že to nie je až taká výhoda. Že to je vlastne nevýhoda.

Zabudnite na divoký sex, hej? To je samé, au, au, au... Naprávanie sa, predýchavanie, hlboký nádych a výdych, potom tuhé zatváranie očí a zatínanie zubov, kým je to ok – prosto veci, ktoré sú dosť na prd, ak máte radi v milovaní spontánnosť.

Na niektoré polohy sme mohli rovno zabudnúť, to mi bolo jasné už pri prvom pokuse, aj keď on sa pokúšal uvoľniť ma a dostať do pohody – mňa to len viac stresovalo. Lebo som vedela, že sa tomu nevyhnem, že bude robiť hlúposti vyčítané z príručiek donekonečna, len aby dosiahol svoje.

Veď už mužov trochu poznám.

A uznáte, že sex so zaťatými zubami, keď kričíte od bolesti, to nie je bohviečo. Môj Grék si ten krik vysvetľoval po svojom, prirážal, prirážal a prirážal a ja som kričala ešte viac... No šťastný muž a žena, čo to chcela mať rýchlo za sebou.

Ja!

Chápete?

Narazila som na Adonisa a nemohla som si ho užiť tak, ako som túžila a chcela, lebo on bol obor...

Treba pamätať na to, že stále tu bola jazyková bariéra, stále som mu nevedela vysvetliť, čo sa deje, prečo mám tak neprirodzene rozšírené oči, keď do mňa vniká, a prečo niekedy radšej trávim večer pri suchej večeri a so závistlivou kamoškou, ktorá bola v Grécku so mnou na brigáde.

V jeden večer, keď sme akurát neboli spolu a ja som v našej skromnej izbičke sedela v liečivom kúpeli, ktorý mi namiešala láskavá teta v lekárni z byliniek, mi tá kamoška, čo so mnou v Grécku brigádovala, povedala, že by som mala ten zvláštny vzťah so svojím Grékom ukončiť.

„Prečo?“ spýtala som sa štipľavo, lebo som bola stále presvedčená o tom, že tak trochu žiarli. (Aj keď, pohľad na mňa, ako ubolená sedím v lavóre s bylinkovým odvarom, asi nebol veľmi závideniahodný.)

„Lebo títo Gréci...“ začala habkavo, „títo Gréci sa neuspokoja len s normálnym sexom.“

Išlo to z nej ako z chlpatej deky, ale nakoniec to povedala.

Vraj to niekde čítala. Že Gréci milujú análny sex.

„Všetci?“ spýtala som sa v strachu a ona dôležito prikývla.

„Všetci.“

Vraj mladé dievčatá do svadby sexujú len takto. Aby sa vydávali ako panny. Hlavne na vidieku. A na ostrovoch. To mi povedala. Sediacej v lavóre, popíjajúcej metaxu. Na Kréte.

Obchádzali ma mdloby.

Už len tá predstava ma bolela.

Kamarátka, ktorá sa stále tvárila dôležito, pokývala hlavou. Veru tak, ona by to nemohla. Veď takto sa mi môže pogniaviť aj krček maternice, nie? Aj všeličo iné sa tam pomliaždiť musí.

A ak teda pristúpi aj ku „gréckej“ požiadavke...

Veď to potom...

„Hlavne to nehovor nahlas,“ skočila som jej do reči, trochu som sa v lavóre pomrvila a nasucho som prehltla. Vtedy to ešte nebolo tak, že by som do ruky zobrala mobil, našla nejakú nezabezpečenú wifinu a overila si jej tvrdenia. Bolo to v časoch, keď mali desaťkilové mobily len tí najväčší boháči a internet bol v plienkach. Aj tak by som sa dozvedela len to, že Gréci to majú od antiky, už ich dávni predkovia to proste robili striedavo raz tam, raz tam, nikomu to neprišlo divné a takýmto spôsobom sa presexovali do 21. storočia.

Ale mne sa do toho nechcelo.

S mojím Grékom nie.

To by ma rovno brali na pohotovosť.

Vzdychla som, vyronila som pár sĺz, lebo inak to bol fakt dobrý a krásny chlap, a začala som pracovať na ústupe. Rozumejte na rozchode. V Grécku som mala zotrvať ešte nejaký týždeň a nechcela som riskovať, že muž s nedokončeným mayským kalendárom na chrbte ma bude nútiť do vecí, ktoré gréckym ženám neprekážajú, lebo aj ich matky, aj pramatky si myslia, že je to normálne...

Lenže môj Grék ma miloval. Môj Grék sa na druhý deň objavil, netušiac, aký prerod vo mne nastal, nechápavo reagoval na moje odmietavé gestá, na to, že som v bufetíku na pláži zrazu kmitala ako blázon, hoci tam ráno ešte nikto nesedel, čistila som stoly tak, že boli vlastne vydezinfikované, a jeho ruky – tie krásne, svalnaté, opálené, žilnaté ruky som mu dávala preč, keď ma chcel objať.

Aj sa ma niečo pýtal. Končilo sa to na -os. Ale ja som nerozumela.

Len som mykla plecom.

Aj mi na obed doniesol kalmáre, s citrónom a v celku, nepokrájané, to bolo moje obľúbené jedlo, a mnou to ani nehlo, pokrútila som hlavou, aby pochopil, že nemám chuť. Ukázal na tácku, že mi ju tam nechá, nech si dám neskôr, a ja som si dala záležať, aby videl, že kalmáre skončili v koši, skôr ako odišiel.

Asi ho to zabolelo. Ale nemohla som inak.

Keby som sa zľutovala, bolelo by to mňa.

A sakramentsky.

Urobila som ešte pár veľmi jasne hovoriacich gest, aby pochopil, že náš vzťah sa skončil. S kamoškou som sa dohodla, že budem odchádzať z práce polhodinu predtým, ako sme mali končiť, takže ma tam nikdy nenašiel, keď po mňa po záverečnej prišiel. Lístočky, ktoré sa mi znovu kopili na pulte a ktoré očividne znovu písal ten jeho kamarát, čo absolvoval pár lekcií angličtiny, som tam nechávala akože nepovšimnuté, aby si myslel, že naozaj, ale naozaj ma prestal zaujímať...

Nebolo to ľahké.

Ale myslím, že mi rozumiete.

Všetky.

Tento príbeh sa skončil zvláštne. Odletela som domov o dva týždne skôr, lebo v jeden večer ma môj Grék stretol na spiatočnej ceste z potravín, kde som si bola kúpiť víno. Veľmi výrazne gestikuloval, hovoril hlasno, takmer kričal a očividne sa dožadoval vysvetlenia, aj keď vedel, že mi rozumieť nebude. Snažila som sa po anglicky, hovorila som frázy ako:

Veď ja idem domov na Slovensko, to nemá cenu.

Veď som ešte mladá, nechcem sa viazať.

Si hrozne fajn, ale veď sa ani nevieme porozprávať.

Ale hovorila som ich zbytočne. On dokázal po anglicky vysloviť len „ok?“

A to sa pýtal, viete kedy...

On na mňa stále kričal niečo po grécky, vyzeral pri tom božsky, až som sa zabudla, pozerala som na neho, možno aj zamilovane, ale keď som sa spamätala, už som len krčila plecami, lebo som nevidela východisko. Trvalo to dlho. Asi aj polhodinu, trochu otrava, keď nerozumiete ničomu. Tak som povedala:

„Vieš čo, milý môj? Choď do prdele. Ale nie do tej mojej. Ok?“

Povedala som to po slovensky a asi aj dosť razantne, lebo v okamihu zavrel ústa, nadýchol sa, nenávistne na mňa fľochol a zmizol v tme.

Kamoška, tá, čo so mnou v Grécku brigádovala, mi povedala, že by som si mala dávať pozor. Aby sa z tej tmy ešte niekedy nevynoril a nezobral si, na čo si brúsil celý čas zuby. Vyplašilo ma to, tak som sa radšej pobalila a ako som už písala, odišla som domov o dva týždne skôr.

Kamoška nepriletela už nikdy.

Vydala sa.

Tam na Kréte.

Za môjho Gréka, dobre ste si domysleli.

Neviem, či to všetko plánovala, neviem, či to všetko mala pripravené, či na mňa našila búdu, aby dostala krásneho chlapa do postele, ale v každom prípade, má ho. Dokonca sa naučila po grécky. Dokonca prijala aj ich zvyky a naučila sa variť ich domáce jedlá.

Majú spolu tri deti. Ona nepracuje, sedí doma na zadku (ak teda nemá za sebou romantickú noc po grécky ☺) a napriek tomu, že na facebooku má fotky, na ktorých sa usmieva, kamarátkam píše smutné maily o tom, ako sa každé ráno teší znovu do postele, lebo tak ako ona sa nenudí ani slovenský pubertiak bez mobilu a bez hier, ktoré si doň stiahol.

Môj Grék má podľa jej fotografií stále na chrbte vytetovaný nedokončený mayský kalendár. Len podľa toho som ho spoznala. Pribral asi sto kíl, stratil asi milión vlasov a zuby už dávno nemá biele.

Keď k tomu prirátam peniaze, ktoré pri ňom minie na bylinkové odvary... celkom jej ho doprajem ☺.