Za finančnú pomoc pri vydaní tejto knihy ďakujeme značke TETRAO®.

www.TETRAO.com

Autor: © Ivan Sedlák

Ilustrácie: © Katarína Vronková

Korektúra: Mgr. Lenka Mondočková

Obálka: © Zuzi Maat

Vydavateľstvo: © Elist s.r.o.

Rok vydania: 2022, prvé vydanie

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-8197-435-9

Pichliačik a púpavy

Sedí Pichliačik na lavičke pri oblôčiku a odpočíva po príjemne prežitom dni. Labky má síce unavené, zato všetečný ňufáčik vždy v pozore. Onedlho zacíti príjemnú vôňu mamičkiných lievancov.

„Mamička, keby si vedela, akú prekrásnu dúhu som dnes videl!“ rozpráva nadšene Pichliačik. Ústa má plné sladkého cesta, ledva mu rozumieť. „Aj žabiakovi Zelenoočkovi a mačiatkám Berkovi a Berke sa veľmi páčila.“

„Nože spomaľ, Pichliačik. Všetko pekne poporiadku,“ napomína ježka starostlivá mamička a naloží mu na tanierik ďalší lievanec. Pichliačik sa nedá zastaviť. Opisuje dúhu. Ako sa zjavila po daždi, koľko farieb na nej videl, ako náhle zmizla.

„Koľko krásy dokážu vytvoriť slniečko a dáždik. Hľadel by som na ňu večne.“

No aj slniečko si potrebuje odpočinúť. Zájde za hory a za okienkom Pichliačikovho domčeka sa zotmie. Na oblohe zasvieti mesiačik s hviezdičkami. Aj Pichliačikovi sa už zatvárajú očká. Najedený a poumývaný vkĺzne do postieľky. Zaželá mamičke dobrú noc a o chvíľu už spokojne drieme.

Len čo svitne ráno, pošteklí niečo Pichliačika na ušku a ňufáčiku.

„Čože je to?“ začuduje sa ospalo. Otvorí jedno očko a hneď nato druhé. Celá izbička je zaliata slnečnými lúčmi.

„To si ty, slniečko. Dobré ráno,“ veselo pozdraví Pichliačik. „Dnes bude ozaj pekný deň, keď sa tak milo usmievaš.“

Slniečko sa poteší. „Aj vodičku som ti zohrialo,“ pochváli sa.

Po rannej rozcvičke sa Pichliačik kotúľa k vaničke. Osviežený a vyumývaný si sadne k raňajkám. Tak mu chutia, že na tanieriku neostane ani omrvinka.

„Dnes pôjdem pozrieť Zelenoočka. Vydáme sa spolu do lesa,“ oznámi mamičke, aby sa nebála, a vezme si ruksačik.

Vykračuje si po lesnom chodníčku, a keď sa dostane k jazierku, už tam naňho čaká kamarát žabiačik. Vo dvojici sú potulky oveľa veselšie.

Slniečko presvitá pomedzi koruny stromov, kvietky príjemne rozvoniavajú. Deň už ani nemôže byť krajší. Alebo predsa? Stromy sa náhle rozostúpia a kamaráti sa ocitnú na slnkom zaliatej neveľkej lúke.

„Jéééj,“ zhíknu naraz pri pohľade na toľkú krásu. „Slniečkové kvietky. A aké sú krásne!“

„Slniečkové kvietky, slniečkové kvietky?“ čudujú sa malé slniečka. „Chichi, chichi, my sme predsa púpavy, púpavy, púpavky,“ rozoznejú sa hlásky po celej lúke.

„Ale ste krásne ako slniečko. A utešene sa usmievate,“ nadchýnajú sa Pichliačik a Zelenoočko.

„Museli by sme rásť na oblohe, ale náš domov je táto lúka. Tu rastieme spolu s trávičkou a stromami,“ ozývajú sa púpavy a potešene pokyvujú zlatistými hlávkami. „Veď na oblohe by sa k nám chrobáčikovia, motýle a včielky nedostali. Takto môžu prísť na návštevu, kedy sa im zachce. Včeličky pozbierajú peľ a v úľoch potom zo znášky vyrobia chutný medík.“

„Medík je nielen chutný, ale i zdravý,“ súhlasia kamaráti. „Kto má rád medík, má dosť zdravia aj sily. Veru by vás bola na oblohe škoda.“

Aj slniečko prikyvuje. Rado si s púpavami vymieňa úsmevy. Ale čo to? Akési je unavené, jedným očkom už pokukuje po postieľke za horami.

„Veru pôjdeme aj my, aby sme sa domov vrátili za svetla,“ zahlási Pichliačik.

Rozlúčia sa s púpavami a tie im na oplátku zamávajú lístočkami.

„Dovidenia, kamaráti. Spomeňte si na nás, keď budete najbližšie piť čajík s medom.“

Pichliačikova otázka

Akej farby sú púpavy – slniečkové kvietky?

Pichliačik a bažant Bažopo

Len čo Pichliačik vojde do domčeka, už aj beží za mamičkou.

„Mamička, mamička, dnes som videl kvietky podobné slniečku!“ zvestuje uveličene. „Sú veľmi milé. Volajú sa púpavy a rastú na lúke.“

Rád by ich ešte navštívil, ale labky má unavené. Sadne si na lavičku pod oknom, aby si oddýchol. Odtiaľ pozoruje zapadajúce slniečko a pri srdiečku ho hreje príjemný pocit. Púpavy sú nielen krásne, ale aj nápomocné. Pomáhajú včielkam s medíkom. A kto zo svojho srdiečka dobro dáva, sám sa dobre máva.

Do izbičky už nazerá mesiačik a na Pichliačika prichádzajú driemoty.

Predtým sa však navečeria, poumýva a len čo mamičke zaželá dobrú noc, je pripravený privítať sníčky.

Koniec ukážky