Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Hádanky starých materí (ukážka)

Adolf Peter Záturecký

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2010 Petit Press

Copyright ePub version © 2015 iAdverti

Copyright © 2010 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Eva Lužáková, Nina Dvorská, Erik Bartoš, Slavomír Kancian, Zdenko Podobný, Katarína Tínesová, Bohumil Kosa, Daniel Winter, Zuzana Babjaková, Lucia Muráriková, Silvia Harcsová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-89278-37-4

Pôvodná publikácia

Adolf Peter Záturecký. Slovenské príslovia, porekadlá, úslovia a hádanky. Slovenský Tatran. Bratislava 2005. 813 s. Mária Kosová spracovala register a poznámky. Mária Bratová pripravila edične. Andrej Melicherčík napísal štúdiu. Mária Bratová, zodpovedná redaktorka. Eva Kroupová, jazyková redaktorka. Eva Zdražilová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Slovenské hádanky. Do štyroch oddielov zozbieral Borovohájsky (Adolf Peter Záturecký)

Turčiansky Sv. Martin 1894

Poznámka

Toto sa vydáva nielen pre poznanie našich národných duševných darov, ale aj pre milú zábavu a cvičenie umu mládeže našej. Ona má rada — veľmi rada povesti aj hádanky. Nech si tu nik nič nedomýšľa. Všetky dvojzmyselné hádanky sú prísne vyničené. (Môj súd o dvojzmyselnosti pozri „Dom a Škola“ 1889, vo „Všeličo z mojich zápisiek“, č. 62).

Hádanky tieto majú nasledujúce 4 oddiely:

I. 1. — 422., ktorých rozlúštenie je temer jednoslovné, podľa abecedného poriadku.

II. 423. — 562., pri rozlúštení ktorých sa odpovedá častejšie viacslovne. — V I. a II. oddiele sú — s malou výnimkou — prostonárodné, ľudom používané hádanky. Ktoré by neboli ľudové, to znalec ľahko pozná, napr. 31, 375, 376, 409. — III. a IV. sú veršované, nie z ľudu, a síce:

III. 563. — 581. od rozličných pôvodcov,

IV. 582. — 610. od Borovohájskeho.

Pramene

a) Tlačené: Zborník Matice slovenskej, I. (Dobšinský, A. Braxatoris, Sasinek); Slov. povesti Škultétyho a Dobšinského; Čítanka ev. Zvolenská. Štepnice (príloha k časopisu Škola a Život) 1857; Včielka, časopis pre škol. mládež, roč. I. — V.; Sv. Martin, kalendáre 1875 a 1879; Čašník 1858; Loosova Slov. čítanka pre gymnáziá; — Zornička.

b) Rukopisy: Vlastná zbierka; Slovenské hádanky, usporiadal a vydal Janko Rimavský (k tlači od dávna hotové); Ďalej rukopisy: Jána D. Makovického, Dobšinského, Halašu, Riznera (aj jeho zbierka v Knižnici slov. ľudu), Jozefa Plecha, Jozefa Srenka a iných.

Borovohájsky

I

(Kde v hádanke samej otázka neleží, tam všade treba dodať: Čo je to?)

[1] Sú dvadsiati štyria páni, ktorí ani nejedia, ani nepijú, a celý svet spravujú.

[2] Dvadsaťštyri panien po svete chodilo a zo sprostých múdrych robilo.

[3] Kto sa narodil prv ako jeho otec?

[4] Koho dlhé vlasy o život pripravili?

[5] Kto sa narodil bez matky a otca?

[6] Kto umrel a nenarodil sa?

[7] Ktoré krstné meno z oboch krajov čítané znie rovnako?

[8] Osem skáče, štyri kláče, dva tlkáče a dva pomrdkáče. (Alebo: Štyri kláče, osem skáče a dva ometáče.)

[9] Ktoré mesto káže biť strýca?

[10] Čo robí Pán Boh, keď dážď prší?

[11] Nie je väčšie od maku, a udvihne hocakého chlapa.

[12] Mám ja takú kravičku, nemá krvi (mlieka) za lyžičku, ani mäsa za hrniec, ani kožku na krpec.

[13] Hryzie, a nemá zubov.

[14] Čierne je, malé je, a človeka podvihne.

[15] Malučičké, drobnuštičké, veľké kláty dvíha.

[16] Čo je vyššie nad nebo? (Viď aj 549.)

[17] Po poli behala plachtička deravá. (Alebo: Plachtička riedka po poli lieta.)

[18] Ktoré ucho má črevá?

[19] Štyri stupy tance a dva ogrlance, a piaty lochman. (Porovnaj 399.)

[20] Na vysokej šibenici visia priezrační šibenci.

[21] Ani je matkin syn, ani je otcov syn, a predsa je jedných rodičov dieťa.

[22] Každá dedina má jeden strom, z ktorého do každého domu jedna haluz ide.

[23] Ulátané, uplátané, a ihlou je nebadané.

[24] Záplata na záplate, švíka nieto, a v prostriedku celé.

[25] Sedí panna v okne, suknička jej mokne; príde pán kapitán, hlavičku jej zotne.

[26] Sedí pani na klátiku v prebohatom kabátiku.

[27] Sedí panna v chládku v červenom kabátku, vlasy sú jej na dvore.

[28] Sedí pani na vrátoch v devatorých kabátoch.

[29] Beží, beží, nezáleží; nemá voz ani sane, predsa nikdy neustane.

[30] Čo beží bez nôh? (Alebo: Čo letí a krídel nemá?)

[31] Tri sestry jedna za druhou utekajú, trímajúc sa za ruky; prvá s každým krokom odrastá, posledná prirastá, a tá stredná vždy rovnako zostáva.

[32] Červené mäso, vínny šmak, kamenné srdce; čo to tak?

[33] Sprvu je biele, potom ozelenie, potom očervenie; srdce mu je ako kameň. (Alebo: Biela som, keď sa narodím, odrastená bývam zelená, a na starosť červená alebo čierna, a hoci mám srdce ako kameň, predsa ľúbi ma mladý i starý.)

[34] Letí vtáčik popod dášik a za sebou črevce vlečie.

[35] Letí, letí, neutečie, bo sa črevce za ním vlečie.

[36] Stojí, stojí stojava, nad stojavou morava, nad moravou mlyny melú, nad mlynami mechy dujú, nad mechami mlatky kujú, nad mlatkami kuny hrajú, nad kunami dubina, v tej dubine zverina. (Alebo: Mlyn melie, nad mlynom trúbele, nad trúbeľami kuny hrajú, nad kunami zvieratá behajú.)

[37] Dva duby — kadluby, nad kadluby háčky, nad háčky papáčky, nad papáčky frfáčky, nad frfáčky trnky, nad trnkami háj, a v tom háji zverina.

[38] Vyrástla hôlka, na hôlke guľka, na guľke háj, pod hájom čely, pod čelami vidy, pod vidami smrky (alebo fuky), pod smrkami žery, pod žerami bery, pod berami kľaky, pod kľakami fľaky.

[39] Dvadsať krásnych, tridsať mocných, päťdesiat múdrych, sto bláznivých.

[40] Ráno o štyroch, na poludnie o dvoch, na večer o troch nohách chodí.

[41] Štyri kolesá sa krútia jedno za druhým, a jedno druhé nedohoní.

[42] Tenšie je od vretenice a vyššie než veža. (Alebo: Tenšie je od trstenice atď. Tiež: Tenšie je od biča atď.)

[43] Chodí okolo domu a robí jamky.

[44] Čo je najbelšie na svete?

[45] Čím viac odberáš, väčšie je; čím viac prikladáš, menšie je.

[46] Ešte sa len otec rodí, už mu syn po pôjde chodí. (Alebo: — už mu syn dachy pobíja. Alebo: — už je syn na svete.)

[47] Menšie je od prachu, a nesprace sa pod lavicu.

[48] Mám taký rebrík, čo do neba dočiahne.

[49] Išiel máček popod dášek; ani nečuchnul, ani nemrknul.

[50] Žiaden je nie pokrm ani nápoj, nepečie sa a nevarí; kto ho má, dobre mu padne.

[51] Štyria bratia ustavične do jedného pníka strieľajú, a nemôžu ho rozstrieľať.

[52] Päť paničiek naveky okolo seba behá, a nikdy sa nedohonia.

[53] Živé bolo, živých živilo, a na sebe živých po smrti nosilo.

[54] Keď sa otec tamto smeje, a tam matka slzy leje, panna dcéra v také časy sedmorakej krásy pásy oblieka si.

[55] Čo je to u človeka, čo má počiatok a konca nemá?

[56] Štyri rohy, žiadne nohy; chodí to, stojí to, hádaj, čo je to!

[57] Otca nemám; muž mi otec.

[58] Jeden oheň, a dvoma, troma komínmi dym ide.

[59] Na zadku sa blysne, spredku hromy bijú.

[60] Hen heno v tŕni pán paniu kŕmi; keď ju nakŕmi, on ju potrhne a ona mu vŕzgne.

[61] V povetrí letí, nie je vták; železo nosí, nie je kováč.

[62] Z mäsa vzaté a rožkaté; za živa si poskakuje, a po smrti muzikuje.

[63] Nohy, ruky nemalo, po bruchu sa škrabalo; povedalo, že ma zje, že má zuby železné.

[64] Ktože to palicou alebo metlou práši?

[65] Mŕtve bolo, konskú hlavu malo, hocijaké kusy posekalo.

[66] Ktorá ryba má najďalej chvost od hlavy?

[67] Čo je to: keď ho máme, je nám nepríjemné, a keď ho nemáme, vtedy sme tiež neradi?

[68] Čo prejde na slnci bez tône cez vodu?

[69] Čo prejde suchou nohou cez najširší potok?

[70] Čo ráno najskôr do kostola vojde?

[71] Štyri rohy, žiadne nohy, veľký pampúch.

[72] V každom rožku trošku, na prostriedku najviac.

[73] Čo býva v noci na ceste?

[74] Viem 12 sestár; v jednej postieľke ležia, a žiadna na kraji.

[75] Nežije, a predsa chodí a človeka dobre vodí. (Alebo: — a človek sa musí podľa neho spravovať.)

[76] Hovoriť nevie, a predsa jeden k druhému posielajú spytovať sa ho.

[77] Ja viem takého gazdu, čo má 12 žien, 48 synov a 60 vnukov.

[78] Štyri kúty, dva vrzgúty, na prostriedku cupy lupy. (Alebo: — na prostriedku plešina.)

[79] Bežal nemček ako zvonček po lipovom moste do hrnčeka proste.

[80] Malé pána podkasáňa v hustom háji zvery zháňa.

[81] Živý mŕtveho, mŕtvy živého von z hory ťahá.

[82] Hučí vôl na sto hôr, na sto potokov.

[83] Pán Boh dal, Pán Boh vzal, a nikto ho nemal.

[84] Čo Pán Boh nemá?

[85] Som stvorený, z čoho i Adam; rád ľuďom jesť i piť dávam, a keď umriem, neprijíma zem moje telo.

[86] Jesto dom bez obloka, bez dvier, a ten, kto doň vojde, nepotrebuje naveky nič.

[87] Malý domec so zeleným dáškom; každý musí doňho vojsť.

[88] Istý človek robí druhým domy a ukladá ich do nich; ale pre neho samého musí druhý túto prácu konať.

[89] Nemá ruky, a predsa silno bije.

[90] Slnce ho varí, ruky lámu, nohy tlačia, ústa užívajú. (Pozri aj 557.)

[91] Som najchatrnejšie zo všetkého, čo na svete vidíš, a predsa zo mňa pošlo, čo je najzvláštnejšie na svete.

[92] Šuta lopata, na lopatkách chodila, rohov nemala, rohom žrala.

[93] Nohy má lopaty, zoban má rohatý, páperové šaty; vo vode sa mága a hovorí „gága“!

[94] Lipták, znáš čo to za vták? Na lopatkách chodí, rožkom trávu trhá. (Alebo: Na lopatkách chodí, rožkom je a je vták.)

[95] Prišiel ku nám vojak, má červený zobák.

[96] Také je ako hus, a nie je hus.

[97] Hora hučí, baran bľačí a kôň ťahá.

[98] Kobolka (kobylka) stojí, na nej baran leží, a baran bľačí, keď kôň po ňom beží.

[99] V hore rástlo, na poli sa páslo, prišlo domov, veľmi pekne spievalo.

[100 ]Vo dne po vidne ma nevidíš, a v noci potme ma vidíš.

[101] Keď ho nevidím, zdvihnem ho; keď ho vidím, nechám ho.

[102] Po hlave ma bijú, pod kamene dajú; cez vodu a oheň prejdem; nožmi ma režú, a predsa celý svet živím.

[103] Mám takú sliepočku, čo za sebou črevce vláči. (Alebo: Mám ja takú kravičku, čo za sebou drobce vláči.)

[104] Tenuštičké, kratuštičké, a má na ríf chvost.

[105] Rovné je, ostré je, prosté je, maličké uško má.

[106] Železný vtáčik po plátne skáče, konopný chvostík za sebou vláče (vláči). (Alebo: Železný vták, má konopný chvost. Alebo: Železný koník, ľanový chvostík.)

[107] Druhého odieva, a sama ide holá.

[108] Keď vieš, pekne rec, čo je to za vec: nemá nôh, hlavy, nechodí, nevraví; ucho má, nie sluch; telo je, nie duch; malá, drobnunká, štíhla, tenunká, jasná, samý lesk, pichá ako blesk. (Viď aj čís. 546.)

[109] Chytili kokandy chodáka a viedli ho pred vidáka; vidáky mu nič neurobili, kokandy ho dorazili.

[110] Bielym kvitne, zeleným odvisne, červeným odpadne.

[111] Biele je, nie je deň; zelené je, nie je tráva; v okrúhlosti svoj vzrast máva; červené je, nie je krv, a ľuďom je k úžitku.

[112] Čak čaká, vis visí; vis odpadne, čak uchytí.

[113] Sedí panna v kríčku, v červenom mentíčku.

[114] Štyri oči, šesť nôh, dve papule, jeden chvost.

[115] Dve čelá, šesť nôh, dvadsaťštyri nechtov.

[116] Mám dve čelá aj dve hlavy, a hlas k tomu duplovaný; oči sú mi tiež tak štyri, nechtov dvadsať a aj štyri.

[117] Kto sedáva na chrbte?

[118] V jednej studničke naveky jeden klátik mokne a nikdy nevymokne.

[119] Aký strom zelený je bez lístia?

[120] Kým som živá, živých chovám; keď som mŕtva, mŕtvych nosím a od živých nosená bývam.

[121] Šilo (šidlo) bodilo, po hore chodilo, i tam sa najedlo, i domov donieslo.

[122] Čo má námorník na zadku, to má kováč na predku.

[123] Kto jednou rukou štvrtú časť ľudí pobil?

[124] Na pašu ide nasýtené a domov ide lačné.

[125] Ktoré hlavy nikdy neplešivejú?

[126] Čo je to, čo v lete chodí v kožuchu a v zime naho?