Jakub Filo

Naša klimatická zmena

Sprievodca pre tých, čo sa nechcú len prizerať

Vydalo vydavateľstvo

Petit Press, a. s., Bratislava

v roku 2021 ako prvé vydanie.

Copyright © 2021 Petit Press, a. s., Bratislava

Text Copyright © 2021 Jakub Filo

Autor publikácie

Jakub Filo

Dizajn titulky

Hejty! – Branislav Tomčík

Produkcia

Ján Pallo

Jazyková redakcia

Jana Kovaľová

Grafická úprava a spracovanie

iGor Kovár

Editorka 

Beata Balogová

Ilustrácia na obálke:

Hejty! – Branislav Tomčík

Grafy 

Grafy: Faktyoklime.sk a Faktaoklimatu.cz s úpravou SME

Tlač

Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

ISBN: 978-80-559-0722-2

Všetky práva vyhradené.

ÚVOD: PREDSTAVENIE SA ZAČÍNA

Každej a každému, kto sa rozhodol nebyť ľahostajný.

Stojíme na prahu zmeny.

Zmeny, ktorá sa nám úplne vymkne spod kontroly, alebo zmeny, ktorú aj napriek obrovským ekonomickým nákladom, budeme vedieť usmerniť v náš prospech. Zmeny, ktorá nás môže doviesť do obrovskej humanitárnej, spoločenskej a ekonomickej katastrofy, alebo zmeny, ktorá môže vyústiť v spravodlivejší, sociálnejší a ekologickejší svet. Zmeny, ktorá nebude len klimatická, ale aj spoločenská, politická a osobná. Ešte dnes máme šancu ju ovplyvniť, ale nesmieme strácať čas.

Túto nástojčivosť som si uvedomil v auguste 2019, keď som na bicykli spoznával údolia indickej časti Himalájí. Naším cieľom bolo doraziť až do Kašmíru, kam sme sa napokon nedostali, pretože v regióne opäť rástlo napätie medzi Indiou a Pakistanom. Dôvodom boli dlhotrvajúce hraničné spory v tejto horskej oblasti, ktorá je kľúčová na zásobovanie vodou niekoľkých stoviek miliónov obyvateľov v oboch krajinách. Vojenské kolóny, ktoré sme stretali, počítali neraz dvesto až tristo vozidiel.

Po tejto skúsenosti doplnenej všade prítomnou pre našinca ťažko predstaviteľnou chudobou a informáciách z novinárskej práce som sa vnútorne prvý raz skutočne presvedčil, že keď sa nám klimatická zmena definitívne vymkne z rúk, už nebudeme mať veľa možností.

Za posledné dva roky sa klimatická kríza pre mňa stala kľúčovou témou. Schválne používam slovo kríza, pretože už dávno som sa stotožnil s názorom kolegov z britského denníka The Guardian, že iba slovo zmena nestačí.¹ Navyše zmena sa deje, to je fakt, ale táto zmena podnieti krízu. Krízu nielen environmentálnu, ale najmä vážnu ekonomickú, politickú a spoločenskú. A to je skutočne to, čoho by sme sa mali obávať. Planéta vytrvá, príroda sa zmení, ale naša spoločnosť, ako ju poznáme, túto krízu neprežije.

Už aj predtým som pravidelne písal texty alebo komentáre o klimatickej zmene. Séria o Vojnách o vodu sa stala jedným z mojich prvých väčších textov po príchode do denníka SME pred vyše šiestimi rokmi. Pod vplyvom pribúdajúcich štúdií, informácií o neustálom raste emisií v kontraste s nedostatočnými krokmi politikov, však vo mne postupne rástol pocit, ktorý možno mnohí poznáte. Že čokoľvek robím, nie je to dostatočné. Že v snahe odvrátiť krízu je nevyhnutné robiť oveľa viac.

VYROVNANIE SA S ÚZKOSŤOU

Po návrate z Himalájí som svoju klimatickú úzkosť a frustráciu zhmotnil v prvej časti postapokalyptickej série Posledné storočie. Rozpráva o svete v roku 2076 zmietanom klimatickou krízou a tiež o udalostiach, ktoré k nej viedli. Rozpráva o svete, v ktorom sme zlyhali. Jedna z kapitol hovorí aj o fiktívnej jadrovej vojne medzi Indiou a Pakistanom o vodu. Fikciou už nie je štúdia, z ktorej som vychádzal. Vedci v nej skutočne vyrátali, čo by takáto vojna spôsobila.

Keď sme Posledné storočie v júni 2020 krstili, spomenul som si na slová amerického novinára Davida Wallacea Wellsa, ktorý napísal klimatický bestseller Neobývateľná zem.² V Spojených štátoch aj inde ňou vzbudil veľký záujem o problémy zmeny klímy a jej možné následky. Na úvod sám priznal, že napriek tomu, že mu klimatická kríza nie je ľahostajná, nepovažuje sa za environmentalistu ani za enviroaktivistu. Zrejme tak vystihol postoj viacerých z nás, jeho myšlienka ma inšpirovala.

Ani ja sa nepovažujem za environmentalistu ani za enviroaktivistu. Separujem odpad, ale nechodím pravidelne a výlučne do bezobalových obchodov, a aj keď jazdím väčšinu roka do práce na bicykli, pred domom mám zaparkované auto, ktoré ešte stále relatívne bežne používam. Keby vlani nebola pandémia, zrejme by sme s priateľkou boli letecky na dovolenke v Nórsku za polárnym kruhom, jednoducho preto, že patríme medzi tých, ktorí môžu.

Ale tiež viem, že už nemôžeme ďalej stáť bokom. Musíme niečo robiť. Už nemôžeme byť ľahostajní.

SME UPROSTRED

Nachádzame sa totiž uprostred najzávažnejšej krízy, akú ľudstvo zažilo.

Sme uprostred šiesteho masového vymierania druhov. Rýchlosť miznutia druhov veľkých stavovcov počas minulého storočia stonásobne vzrástla. Od roku 1900 podľa správy vyhynulo viac ako 400 druhov stavovcov. Za normálnych okolností by toľko druhov malo vymrieť za 10 000 rokov.

Populácie 1,7 percenta suchozemských stavovcov, celkovo 515 druhov, majú menej ako 250 členov. Ďalších 388 druhov má menej ako 5 000 jedincov, ale väčšina žije v rovnakých oblastiach ako najviac ohrozené druhy a ich populácie budú ďalej klesať. Každý rok vo svete zmizne 2,5 percenta z celkového množstva hmyzu. Ohrozené sú včely.

Sme uprostred radikálneho rozpadu biotopov veľkých dažďových pralesov. Pralesy strácajú schopnosť zachytávať oxid uhličitý, čo zásadným spôsobom mení výpočty budúceho vývoja klimatickej zmeny. Môže sa stať, že po roku 2060 dažďové pralesy namiesto zachytávania budú oxid uhličitý vylučovať.

Navyše pokračuje zásadné odlesňovanie, čím sa uhlík uložený v živej hmote dostáva do ovzdušia. Len austrálske požiare v roku 2019 vyprodukovali polovicu objemu oxidu uhličitého z ročnej produkcie krajiny. A posledné dva roky Sibír aj Kalifornia horeli opäť.

Sme uprostred katastrofického sucha, hoci sa vám to pri pohľade z okna dnes nemusí tak zdať. Už pred desiatimi rokmi nemalo osem z 37 najväčších svetových zásobární podzemnej vody takmer žiadny prirodzený prírastok objemu a v ďalších piatich sa voda dopĺňala len pomaly.

Dnes to vidíme aj na Slovensku. Vysychajúce studne, prázdne korytá riek, a poľnohospodári sa tešia z každého jedného dažďa. Aj na Slovensku každú jar zažívame sucho, a hoci sa situácia ešte vždy dokáže zlepšiť. Na mnohých miestach sú zase prívalové dažde, ktoré strhajú domy a cesty. 

Sme uprostred procesu rozpadu arktického a grónskeho ľadovca, ktorý mizne bezprecedentným tempom a dosahuje najnižšiu rozlohu od začiatku pozorovaní. Roztápanie ľadovcov dvíha hladiny morí. Do konca storočia to môže byť až o dva metre, čo ohrozí množstvo pobrežných oblastí. Grónsky ľadovec podľa vedcov už dosiahol svoj bod zlomu. 

Spoznávame, čo znamená klimatická spätná väzba, keď sa z dôvodu globálneho otepľovania topí sibírsky permafrost. A ten uvoľňuje do ovzdušia ešte viac skleníkových plynov. No nielen to. Na roztopenom permafroste sa rozpadá infraštruktúra a vybuchujú obrovské metánové bubliny. 

Ľudský druh je na tejto planéte iba 200-tisíc rokov. Keby sme celý geologický čas premietli na jednu hodinu, tak človek sa objavil v poslednej stotine. A za ten krátky čas sme dokázali Zem tak zmeniť, že našu epochu pomenovali antropocén³. 

POSLEDNÁ GENERÁCIA

Podobný nástojčivý pocit, že treba niečo urobiť, má zrejme väčšina z vás. A je to prirodzené.

Sme posledná generácia, ktorá môže klimatickej kríze predísť. A ak niečo nespravíme, tak dnešné deti a naše deti už budú žiť v radikálne zmenenom svete, kde budú migrovať milióny ľudí, lebo v ich krajinách sa nebude dať žiť, kde budú úrodu decimovať výkyvy počasia, hurikány a choroby, kde stámilióny na pobrežiach budú ohrozovať záplavy a pod hladinou budú miznúť celé ostrovy a krajiny. 

Švédska speváčka Malena Ernmanová, mama Grety Thunbergovej, vo svojej knihe o klimatickej kríze, úzkosti aj o úskaliach výchovy autistických detí Scény zo srdca⁴, v ktorej opísala cestu ich rodiny ku klimatickému angažovaniu, napísala:

Organizujte sa.

Konajte.

Spustite reťazovú reakciu.

Predstavenie sa začína.

A tieto slová sú vyjadrením toho, čo sa musí v najbližších rokoch udiať. Dodávam: Čas je dôležitý.

Vlani v auguste som pod vplyvom týchto pocitov niekoľkým ľuďom, ktorých som dovtedy poznal len prostredníctvom sociálnych sietí, napísal, aby sme pri príležitosti septembrového globálneho klimatického štrajku spravili symbolickú online akciu. Cieľom malo byť zvýraznenie problému klimatickej krízy medzi používateľmi sociálnych sietí hovoriacimi po slovensky.

Asi som natrafil na správnu partiu ľudí. Nápadu na symbolickú akciu sa chytili s takou vervou, že sa im za necelý mesiac podarilo zorganizovať najväčšiu environmentálnu petíciu na Slovensku s názvom Klíma ťa potrebuje a za ďalší mesiac podpisy pod ňu aj zozbierať.

Prirodzene som už nemohol byť pri všetkých aktivitách, pozícia novinára politický a verejný aktivizmus do určitej miery ohraničuje. Aj tak som sa potácal až priveľmi na hrane.

Vďaka tejto skúseností som však viaceré myšlienky o riešení klimatickej krízy, ktoré sa vo mne vynárali, mohol vyskúšať v praxi a zároveň sa o ne deliť a konfrontovať ich s ďalšími ľuďmi. A čo bolo najdôležitejšie, aj vďaka petícii sa klimatická kríza definitívne stala na Slovensku verejnou a politickou témou.

ZACHOVAŤ NÁDEJ

Náš život za posledný rok zmenila koronakríza. Aj keď si to nechceme zatiaľ ešte veľmi pripustiť a stále skloňujeme slová o návrate do normálu, čím myslíme najmä to, ako to vyzeralo pred pandémiou, niektoré veci už nikdy nebudú také ako predtým. 

Za posledný rok sme si veľmi tvrdo vyskúšali, ako vyzerá nepredvídateľná udalosť a vynútené zmeny, ktoré nemáme v rukách. Navyše im ešte stále nie je úplne koniec a niektoré následky ako nefunkčné školstvo, rozpadajúce sa zdravotníctvo alebo rozklad dôvery v demokratické inštitúcie, budeme zbierať nasledujúce roky. Paradoxne, najrýchlejšie má šancu sa zotaviť ekonomika samotná.

No za pandémiou, či sa nám to páči, alebo nie, sa už dlhšie valí ďalšia kríza. Klimatická. Rovnako ako pandémia bude globálna a nebude sa pred ňou dať schovať ani utiecť. Aj keď možno nebude postupovať tak rýchlo ako smrteľný vírus, na konci dňa sa dotkne každého jedného živého tvora na zemi. Rastlín, zvierat a ľudí.

Práve za posledný rok vo mne skrsla nádej, že ešte máme šancu túto krízu riešiť. Na diskusiách, workshopoch, pri nahrávaní podcastov som za posledné roky spoznal mnoho odborníkov a klimatológov, dlhoročných aktivistov z mimovládnych organizácií, propagátorov trvalo udržateľného života aj úplne obyčajných ľudí, ktorým nie je budúcnosť ľahostajná. Ktorí si uvedomujú, že musia spraviť všetko preto, aby svet o päťdesiat rokov nevyzeral ako zo stránok postapokalyptickej knihy.

Koniec ukážky