Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Pri kozúbku a pod lipou

Ľudovít V. Rizner

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2011 Petit Press

Copyright ePub version © 2013 iAdverti

Copyright © 2011 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Erik Bartoš, Bohumil Kosa, Juraj Rusnačko, Karol Šefranko, Lenka Andrášová, Pavol Tóth

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0008-7

Pôvodná publikácia

Ján Jurák. Pestré všeličo. Miestny odbor Matice slovenskej. Bošáca 1999. 185 s. Ján Jurák zostavil. Dr. Miloš Kovačka, CSc. napísal doslov. Ing. Stanislav Zamec, zodpovedný redaktor.

Premenený osol

Arabská rozprávka

Sprostý človiečik vliekol sa ulicou, vedúc za sebou osla na štranôčku. To videli dva zlodeji.

„Čo myslíš,“ hovoril jeden, „toho osla by som mal vôľu potiahnuť.“

„To sa ti sotva podarí,“ riekol druhý.

„Len poď, uvidíš!“

Šli teda. Odvážlivý zlodej vliekol sa chvíľu za oslom, potom ale oslobodil ho z ohlávky, predal kamarátovi a vstrčil hlavu do ohlávky sám, dajúc sa vliecť na štranôčku tak dlho, až videl, že osol je na bezpečné miesto zavedený.

Nato zastal. Sprostý dobrák ťahal ho, ale „zviera“ nechcelo sa hnúť. Tu sa obrátil konečne a videl, že miesto osla má v ohlávke človeka.

„Kto si?“ pýtal sa naľakane.

„Som tvoj osol,“ riekol zlodej. „Moja história je dosť podivná. Mám starú, bohabojnú matku. Keď som raz opitý k nej prišiel, tu napomínala ma k lepšiemu životu. Tu ale schytil som palicu a tak ďaleko som sa zabudol, že som matku uderil. Nato ona volala spravodlivosť božiu na mňa. Boh ju vyslyšal, premenil ma v osla a dal mi, aby som sa dostal do tvojich rúk. Dnes rozpomenula sa matka moja na mňa a prosila Boha, aby mi vrátil ľudskú podobu.“

„Allah je veľký a mocný,“ riekol sprosták v udivení. „Teba ale prosím na kolenách za odpustenie, že som sa na tebe nosieval a ťa k nízkym službám užíval!“

Nato pustil ho na slobodu, ktorú zlodej k úteku použil.

Človek, ktorý takto o osla prišiel, vrátil sa domov, súc celý zúfalý nad tým, čo sa stalo.

„Čo sa ti stalo?“ pýtala sa žena. „A kde si nechal osla?“

„Ty neznáš tú históriu?“ pýtal sa on a vyprával žene, ako sa vec udala.

„Ach, my nešťastníci,“ zvolala žena, „tak sme teda za ten dlhý čas človeka ako zviera držali a k práci hnali!“

Dobrý človek, ktorý nemohol zo svojho prekvapenia k sebe prísť, lamentoval znova a oba padli na kolená a modlitbami prosili, aby im Allah ich hriech odpustil.

Konečne ale žena po niekoľko dní hovorila: „Čo je naplat všetko lamentovanie, osla mať musíme! Choď do mesta a kúp tam iného.“

Skutočne šiel muž na trh a prezeral si tam dovedených oslov. Naraz spozoroval svojho osla medzi inými. Tu priložil ústa svoje k uchu zvieraťa a pýtal sa ho:

„Chudák! Ty si sa zase iste opil a matku svoju ubil. Choď! Prisahám Bohu, že ťa viac nekúpim.“

Prišiel domov bez osla.

(Ročník I. Január 1891. Číslo 1, str. 3, 4.)

Medveď a sedliak

(Bájka)

Sedliak pracoval na poli, ktoré pri veľkej hore ležalo. Prišiel k nemu medveď, pozdravil zdvorile a pýtal sa:

„Čo tu robíš, sedliaku?“

„Chcem tu zrno siať.“

„Ale horská zverina ti to všetko skynoží.“

„Možno.“

„Čo mi dáš, keď ti sľúbim, že budem majetok tvoj verne hájiť?“

„Čo ti mám dať? Teda polovicu!“

„Dobre!“ odpovedal medveď. „Pristávam!“

Sedliak nasial ovsa a medveď ho hájil. V jeseni zobral sedliak úrodu a nechal na roli pravú polovicu stebiel ako strnisko.

„Tu je polovica.“

Medveď mumlal, ale sedliak ho upozornil na „kontrakt“. Chlpáč videl, že je oklamaný a s hnevom odišiel.

Nasledujúcej jari našiel medveď zase sedliaka pri práci.

„Čo tu robíš, sedliaku?“

„Chcem tu zrno siať.“

„Ale horská zverina ti to všetko skynoží.“

„Možno.“

„Čo mi dáš, keď ti sľúbim, že budem majetok tvoj verne hájiť?“

„Čo ti mám dať? Prijmi polovicu.“

„Dobre,“ odpovedal medveď, „ale tú vrchnú!“

„Som spokojný,“ riekol sedliak.

A zasial repu. Medveď hájil. V jeseni zobral sedliak úrodu a nechal medveďovi vrchnú polovicu — vňať.

Medveď sa hneval a riekol: „Vidím, že s tými dvojnohými nenie možno v priateľstve žiť. Preto budem ich nepriateľom!“

A od toho času robieva dravé nápady i na ľudí.

(Ročník I. Február 1891. Číslo 2, str. 7.)

I maličkosti si človek vážiť musí

Predstavil sa jednému anglickému finančnému ministrovi mladý človek a prosil o nejakú službu.

„Nenie práve žiadneho miesta,“ riekol minister.

Mladík sa poklonil a odišiel. Minister, dívajúc sa oblokom, videl, že ten mladík na ulici sa zohol, niečo zdvihol a do kabáta zapichoval. Dal ho naspäť povolať.

„Čo ste to našli na ulici a schovali?“

„Špendlík!“

„Prečo ste ho schovali?“

„I maličkosti si človek vážiť musí!“

„Dostanete službu.“

Dostal a neskôr stal sa veľmi výtečným finančným ministrom.

(Ročník I. Marec 1891. Číslo 3, str. 12.)

Zlodej

Sedliak viedol na jarmok voly; stretol zlodeja a tento išiel za ním, číhajúc, až predá voly. I predal sedliak voly a dostal za ne 200 zlatých. Vidiac to zlodej, ešte horlivejšie chodil za ním, ale nemohol ho nijako okradnúť. Postretne druhého zlodeja a vraví: „Kúp si odo mňa človeka, ktorý má peniaze; nemám kedy za ním chodiť a naňho číhať.“

„Čo zaňho chceš?“ pýta sa druhý.

„Daj dva zlaté, dám ti ho.“

Tento mu dal dva zlaté, a prvý zlodej ukázal druhému sedliaka, ktorý predal voly, dodávajúc: „Tam ho máš.“

Druhý zlodej pýta sa prvého: „Kde tie peniaze má schované?“

„V košíku, ktorý drží v pravej ruke.“

Ale tomu tak nebolo; mal peniaze v bočnom vačku svojho kožúška…

Teraz prenasledovali sedliaka oba zlodeji. Vošiel do krčmy druhý zlodej za ním. Zanedlho sedliak vyšiel von a košíček nechal na stole. Zlodej sa prikradol a košíček, v ktorom nič nebolo, ukradol.

Prvý zlodej, ktorý stál vonku, oslovil vychádzajúceho sedliaka: „Kam že, strýčko, kam?“

„Idem si kúpiť k židovi dajaký kabát, lebo už začína byť v kožuchu teplo.“

„Len si dajte pozor, aby vás neoklamal.“

„Veru je sa čo báť.“

„Ja rozumiem súknam dobre,“ ponúka sa zlodej.

„Tak poďte so mnou,“ volá ho sedliak, „po dobrej kúpe si pôjdeme niečo vypiť.“

Vošli do najbližšieho sklepu.

„Ukážte nám dajaké dobré kabáty!“

„Tu si ráčte vybrať!“ predkladá žid niekoľko kabátov lichotivým spôsobom.

Sedliak vyberá a vyberá, zlodej radí a navrhuje a keď konečne jeden predsa našli, so židom vyjednáva.

„Musíte si ho oprobovať, či vám bude dobre stáť,“ hovorí zlodej ku sedliakovi.

Sedliak vyzlieka svoj kabát, oblieka vybraný, díva sa do zrkadla, ale vtom zlodej už uteká so sedliakovým kožúškom. Sedliak vidiac to, pustí sa za ním. Žid myslel, že sú zlodeji oba, uteká tiež, z celého hrdla kričiac: „Zlodeji! Chyťte ich!“

Ľudia sa pripojujú k židovi, ale chytili len sedliaka. Kabát mu vzali a natĺkli ho, koľko sa len doňho vpratalo. Tak stratil chudák voly, peniaze i kožuch. Zlodej oklamal i svojho kamaráta i sedliaka.

(Ročník I. Jún 1891. Číslo 6, str. 21, 22.)