Peter Urbanec - Jednohubky pre dušu

Edícia Môžeš

Prvýkrát vydané v Slovenskej republike roku 2019.

Všetky práva na reprodukciu knihy alebo akejkoľvek jej časti sú vyhradené.

Copyright 2019 Ing. Peter Urbanec

Ilustrácie copyright 2019 Tereza Vlčková

Zodpovedný editor: Tereza Vlčková

Spätná väzba: peterurbanec.treningy@garnetpeers.com

Kontakty: www.peterurbanec.sk, 00421 948 398 577, 00421 948 775 009

Venovanie

Túto knihu venujem všetkým ľuďom, ktorí veria, že budúcnosť pre nich nachystala skvelé veci.

Úvodné zamyslenie

Skúsenosť je neprenosná. Nebojme sa záťažových situácií, nepríjemných skúseností, chýb, zmien a nových vecí. Všetko je skúsenosť a keď si ňou prejdeme, budeme silnejší, skúsenejší a lepší.

Skúsenosti vítajme, ale prijímajme ich s pokorou a vďačnosťou.

Peter Urbanec

Predhovor

V ruke práve držíte moju prvú tlačenú knihu.

Jednohubky pre dušu som napísal pre každého, kto si chce odpočinúť od počítačov a mobilov, ale zároveň chce svoje vnútro nakŕmiť nejakou výdatnou, zdravou stravou.

Kniha je súborom motivačných myšlienok, postrehov a situácií, ktoré som za svoj život pozbieral a ktoré mi v mojom vnútri naozaj zarezonovali.

Kniha je naplnená skúsenosťami, ktoré mi nejakým spôsobom pomohli dostať sa z nepríjemných myšlienkových nastavení alebo z ťaživých životných situácii. Inšpiráciami, ktoré ma posunuli ďalej.

Sú to presne tie skúsenosti, ktoré by mi skrátili cestu k úspechu o celé roky. Keby som ich mal už vtedy…

A preto ich teraz odovzdávam vám, nech ich použijete ako najlepšie viete... A nejaké tie roky ušetríte.

Táto kniha vám bude robiť verného spoločníka na dovolenke, pri cestovaní, v teple domova, pod perinou pred spaním, počas čakania na autobus alebo na pláži… Skrátka kdekoľvek a kedykoľvek budete potrebovať psychickú vzpruhu a duševnú potravu.

Dĺžka jednotlivých kapitol je prispôsobená dnešnému prehltenému svetu.

A preto sú to jednohubky, nie torty :)

Odporúčam ich dávkovať postupne a vychutnávať si každú jednu z nich. Hromadné čítanie jednej za druhou znižuje účinok. A preto dávkujte striedmo.

Vychutnávajte

Pri ich vstrebávaní a aplikácii do praxe si dajte načas. Krôčik za krôčkom, jednohubku po jednohubke, sa dostanete k radosti zo života.

Pretože môžete.

Peter Urbanec

Zastavenie

Zastav sa a uvedom si, že…

… každý z nás je líder.
Vedie tú najdôležitejšiu osobu
na svete – seba.
Líder nemá právo šíriť neistotu.

môžeš

Dozorná rada

Každá dobrá firma má svoju dozornú radu a predstavenstvo.

Poznáte firmu Môj Život, s. r. o? Ja si myslím, že poznáte, pretože ju každý z nás vedie.

A čo tak do tejto firmy povolať dozornú radu a duševné predstavenstvo? Kto by tam sedel?

Tak to je presne to, o čom rozhodujete práve vy.

Máte v živote ľudí, ktorých uznávate? Sú úspešní a výnimoční v oblasti, ktorá je vám vlastná? Vážite si ich morálnu silu? Láskavosť? Znalosti? Alebo ich máte neskutočne radi a sú pre vás autoritou?

Dajte si ich tam. A je jedno, či ich poznáte osobne, z kníh alebo z médií. Je jedno, či bývajú s vami alebo 1 000 kilometrov od vás. Je jedno, či žijú alebo už sú na druhej strane. Alebo či nikdy ani nežili (napr.: významné knižné postavy).

Pretože keď si tú svoju dozornú radu zavoláte, nevoláte ju k sebe domov. Voláte ju do svojho srdca a do svojej hlavy.

Ja mám vo svojej dozornej rade aj osoby, ktoré už medzi nami nie sú. Ale aj tak mi stále radia.

Nebudem vám diktovať, koho konkrétne máte v tej rade mať.

Ale jedno meno si neodpustím.

Je to Viktor Frankl. Človek, ktorý toho urobil pre ľudstvo neskutočne veľa. Je jednou z najuznávanejších osobností v oblasti psychológie.

Viktor Frankl, ktorý má mimochodom polovičné české korene, prežil utrpenie v koncentračnom tábore. Priniesol do nášho sveta nový psychologický smer. Človek žije, pokiaľ má jeho život zmysel. To je povedané jednoducho, ale celkom zrozumiteľne.

Pokiaľ to má zmysel, budem žiť. Táto myšlienka mu pomohla prekonať utrpenie koncentračného tábora.

A môžem vám potvrdiť, že keď niekedy riešim nejakú smutnú, nepríjemnú, zložitú alebo všeobecne náročnú situáciu, zavolám si na pomoc práve pána Viktora Frankla.

Spomeniem si, čo všetko prežil. Ako veľmi pomáhal ľuďom okolo seba napriek tomu, čo sa mu stalo. A potom si s kľudom poviem: „Peter, čo ty tu vlastne riešiš?“

A tak to mám so všetkými členmi svojej dozornej rady. Vždy, keď nastane nejaká situácia, zavolám si na pomoc jednotlivých členov. A keď ide o niečo naozaj obrovské, zavolám si ich všetkých naraz. Mimo Viktora Frankla tam mám úspešných podnikateľov, mysliteľov… A títo všetci tam sedia a radia mi.

Čím častejšie to robím, tým viac mi to pomáha uvedomiť si podstatu výzvy, pred ktorou stojím. A tiež mi to pomáha v udržaní správneho životného smeru. Niekedy sa s nimi dokonca len tak rozprávam.

Ich rady sú mnohokrát na nezaplatenie.

Niekedy mi dokonca pekne vynadajú: „Peter, ako sa to, prosím ťa, chováš?“

A niekedy, keď to naozaj potrebujem, nájdem v nich oporu. Keď na mňa všetci volajú: „Áno, Peter, choď do toho!“

Skrátka, nie všetky hlasy v hlave sú zlým znamením. Mať svoju dozornú radu sa vyplatí úplne každému. Nech je cieľ akýkoľvek.

Zhrnutie:

Dozorná rada je skvelá, lacná a hlavne účinná metóda, ako s nadhľadom vyhodnocovať výzvy, krízové životné situácie alebo len tak „náhodne“ skontrolovať, či sa uberáme tým správnym smerom. Je to mentálna hra, ktorá má blahodarný vplyv na našu vnútornú silu.

Zvoliť si svoju dozornú radu môže každý z nás presne tak, ako mu vyhovuje. Urobte to.

Úlohy:

Napíšte na papier mená aspoň 3 členov svojej dozornej rady.

Pre ešte lepšiu vizualizáciu si fotky/podobizne týchto 3 ľudí vytlačte na papier a zaveste si ich tam, kde sa najčastejšie nachádzate.

Urobte prvé zasadnutie svojej dozornej rady a zistite, ako na tom ste.

Synchronizuj sa

Dnes vás so sebou vezmem na osobný koučing s riaditeľom veľkej výrobnej firmy.

Hovorme mu Milan.

Sedíme oproti sebe a Milan hovorí:

„Peter, ja sa priznám, fakt neviem, čo tie ženy niekedy chcú. Ja si uvedomujem, že je moja práca časovo náročná. Že nie som často doma. Ale rodinu mám zaistenú. A robím to, ako najlepšie viem.

Lenže nedávno sa mi stalo, že mi manželka vytýkala, že som často preč. Ona proste nechápe, že ako manažér tam musím byť niekedy až do ôsmej, do deviatej večer. Nechápe, že s obchodnými partnermi musím stráviť veľa času. Bez toho to jednoducho nejde. Nechápe to, pretože pracuje od ôsmej do štvrtej.

Tak to u nás gradovalo, až došlo k celkom ostrej výmene názorov. Ona mi povedala: „Pozri, Milan, už sme neboli niekoľko rokov na dovolenke. A pokiaľ tento rok nepôjdeme niekam spoločne na dovolenku, pôjdem s deťmi sama. A to je začiatok niečoho, čo ani sama nechcem vysloviť.“

Takže aj keď to teraz bolo v práci veľmi náročné, pretože máme nového majiteľa a meníme celý výrobný program, riskol som to, odovzdal som dôležité záležitosti svojim kolegom a šiel s ňou na tú dovolenku. Pretože rodina je pre mňa na prvom mieste.

Čo ale nechápem, je to, že mi tam niekoľkokrát urobila hysterickú scénu len preto, že som párkrát zdvihol telefón. Boli sme na pláži, ona zobrala deti a odišla. Ja som tam zostal sám. Niekedy si fakt hovorím: „Za dobrotu na žobrotu.“

Priznám sa, keď som ho počúval, ako chlap chlapa, bol som úplne empatický. Ja som mu rozumel. Úplne som ho, chudáka, videl, ako musel v práci zložito zariaďovať, riešiť rozbehnuté projekty…

Nie je ľahké svoju prácu takto opustiť a odísť si na dovolenku, odovzdať ju niekomu. Tá zodpovednosť. Tie nervy. A nakoniec to jeho manželka vôbec neocenila. V prvej chvíli to aj mne dávalo logiku.

A potom mi niečo napadlo. Ozval sa Peter – kouč. A hovorí:
„Milan, vieš čo? Zahráme si teraz spolu takú hru. Ale potrebujem, aby si sa na to maximálne sústredil a precítil , čo ti teraz budem hovoriť. Súhlasíš?“
Hovorí: „Áno, jasné – ideme na to.“

„Takže, počúvaj ma dobre. Pracuješ ako účtovník a robíš od ôsmej do pol štvrtej, každý deň. Máte dve malé deti. Vidíš sa tam?“
„Áno.“
„Ale tvoja manželka je top manažérka v eventovej agentúre a robí v šoubiznise. Zarába skutočne veľa peňazí, ale chodí domov až neskoro večer. A niekedy dokonca musí byť s obchodnými partnermi dva, tri dni. Vnímaš to? Pociťuješ, aké to pre teba teraz je?“

Milan kývol hlavou.

„A ako sa ti to zatiaľ páči?“ pýtam sa. On hneď odpovedá:
„Tak zatiaľ veľmi nie. Ale uvidíme, čo bude ďalej.“

„Máš rád svoje deti?” pýtam sa na túto samozrejmú vec.
„No samozrejme, že mám.“
„Takže ti vadí, že nie je s deťmi?“ pýtam sa ďalej a idem pekne do hĺbky.
„No, to nie, nevadí, ale vieš…“ niečo chce povedať, ale nedokáže to vyjadriť.
„Pokračujeme ďalej. Počúvaj. Takto to trvá už niekoľko rokov. Neboli ste na dovolenke, ona je zriedka doma. Si doma sám s deťmi. Svoju milovanú ženu vidíš len po večeroch, a to ešte nie každý deň. A tak si jedného dňa s manželkou sadneš a vybalíš to na ňu všetko.“

„Trápiš sa už dlho a jediné, čo z teba vypadne, je toto:
,Potrebujem ísť na spoločnú dovolenku. A pokiaľ tento rok nepôjdeš, pôjdem s deťmi sám. A ktovie, ako to bude ďalej.‘
Fakt sa ti to nehovorilo dobre. Emócie. Nahromadený stres a tlak... Máme tu ultimátum – buď rodina, alebo práca. Voľba je jasná. Manželka nakoniec súhlasí, v práci si to dôležité vyrieši, odovzdá a idete celá rodina na dovolenku.

Všetko je zo začiatku skvelé. A teraz si predstav. Sedíte na pláži, hráte žolíka, je to napínavé, výborne sa bavíte a ty si užívaš túto vzácnu rodinnú atmosféru. Naraz jej zazvoní telefón.
Prvýkrát povieš: „V pohode si to vyrieš, miláčik, my na teba počkáme.“
Vyrieši to a všetci sa vrátite k hre. Dostávate sa opäť do tej pohody… A naraz zase telefón. A potom ešte jeden, keď ste na prechádzke. A potom ešte jeden, keď sa hráte s deťmi.“

„Ona vie, že ťa to hnevá.. Tak hovorí: ,Miláčik, ja sa veľmi ospravedlňujem ale toto je strašne dôležité. Vieš, volá mi šéf, máme teraz kontrakt v Ázii... a ja to musím teraz hneď vyriešiť.” A na 15 minút zmizne. Čo urobíš? Ako sa zachováš?”

A viete, čo mi na to ten riaditeľ povedal?
„Peter, ja by som vzal deti a išiel z tej pláže preč.”
„A čo by si urobil s tým jej zvoniacim telefónom?” pýtam sa.
„Ja som trochu cholerik. Ja by som jej ho vytrhol z ruky a hodil do mora.”

Len sa usmejem a hovorím: “A to nie je hysterické?”

Niekedy máme pohľad na vec jednostranný.

Telom sme doma alebo na dovolenke, myšlienkami v práci. A naopak. V práci sme telom, ale myšlienkami pri svojej milovanej rodine, ktorá je pre nás všetkým.

Stáva sa vám to niekedy tiež? Ste telom v práci, ale myslíte pritom na svojich blízkych a máte zlé svedomie, že sa im málo venujete? Chcete byť namiesto v kancelárii so svojimi deťmi na kúpalisku, v lese, alebo proste len tak šantiť ? Chcete radšej zobrať svoju polovičku za ruku a jednoducho si užiť krásne popoludnie na pikniku, či ísť sa prejsť do parku?

Lenže potom, keď ste s deťmi alebo so svojím milovaným človekom, beží vám v hlave, čo sa deje v práci? Či tam všetko funguje, či všetci robia to, čo robiť majú, či sa náhodou nevyskytol nejaký problém, ktorý treba vyriešiť ? V hlave vám šrotuje, čo ste ešte nestihli a čo všetko máte ešte urobiť, zatiaľ čo hojdáte dieťa na hojdačke?

Synchronizácia tela a mysle je naozajstná mágia – jednoducho robí divy. Budete šťastnejší nielen vy, ale i všetci okolo vás.

Keď sme v práci, buďme v práci so svojimi projektami, kompetenciami a procesmi. Keď sme doma a venujeme sa rodine, venujme sa jej naplno . Milujme ju a radujme sa v jej prítomnosti.

Život je jednoduchý. Tak si ho zbytočne nekomplikujme. :)

Zhrnutie:

Synchronizácia medzi tým, kde sa nachádza naše telo a kde naša myseľ, je veľkým pomocníkom nielen v oblasti efektivity práce, ale i v oblasti zachovania, alebo dokonca vylepšenia vzťahov.

Život funguje na jednoduchých princípoch. Telom v práci – myšlienkami v práci. Telom s rodinou – myšlienkami s rodinou.

Úlohy:

Urobte pokus. Aspoň 1 deň v mesiaci ho opakujte. Ak ste v práci, nastavte si upomienku na mobile a každých 15 minút si pripomeňte a uvedomte, či ste myšlienkami tam, kde máte byť. Pokiaľ nie ste, vráťte sa tam. Toto opakujte minimálne v priebehu celého pracovného dňa. Doma si potom užívajte zaslúžený oddych a rodinnú atmosféru. :)

Koniec ukážky