Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Túhy mladosti

Koloman Banšell

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2016 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Belička, Katarína Mrázková, Miriama Mládková, Gabriela Matejová, Michal Garaj

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0154-1

Pôvodná publikácia

Koloman Banšell. Túhy mladosti. Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry. Bratislava 1963. 316 s. Mikuláš Gašparík edične pripravil a napísal štúdiu, poznámky a vysvetlivky. Jozef Gazdík, zodpovedný redaktor.

Bibliografické a edičné poznámky

Banšellova jediná zbierka básní Túhy mladosti vyšla iba raz, a to tlačou a nákladom Jozefa Škarnicla v Skalici r. 1886.

Naše vydanie Banšellových Túh mladosti je výberom. Zo zbierky sme celkom vynechali preklady, poéziu písanú nárečím a básne, ktoré z umeleckej stránky nepredstavujú nijaké zvláštne hodnoty. Na druhej strane sme k výberu pridali niektoré doteraz nepublikované básne z Napredu, rukou písaného zábavníka prešovskej mládeže, a doposiaľ neznámu Banšellovu báseň Nad Slovenskom, napísanú ceruzkou na obale básnikovho exempláru Slovenských novín, ročník 1874.

Keďže Túhy mladosti majú svoje vnútorné členenie, zdôraznili sme tento fakt aj samostatnými názvami podľa básnikovho textu: Poet je poetom sveta, Ja žiť ešte rodu chcem, Milostnej lutny spev a Balady a romance.

Pri väčšej časti básní uvádzame, kedy a kde boli po prvý raz uverejnené. Vzhľadom na to, že poznáme všetky časopisy, do ktorých Koloman Banšell prispieval, je skoro isté, že ostatné básne pochádzajú zo zábavníkov, ktoré si revúcki študenti vydávali rukopisne (Svit, Bubon) a ku ktorým sme sa, žiaľ, pri všetkej snahe nedostali. Niektoré básne sú v Túhach mladosti, uverejnené prvý raz.

I. Poet je poetom sveta

Letia v kŕdľoch… — Sokol, roč. VI/1867, č. 10, str. 313.

Hviždí víchor… — Sokol, roč. VII/1868, č. 1, str. 25.

Dobre je vtáčatku… — Sokol, roč. VII/1868, č. 12, str. 379.

Samkovi B. — Sokol, roč. VIII/1869, č. 4, str. 127. Báseň je venovaná Samkovi Bodickému, Banšellovmu vrstovníkovi a priateľovi.

Netečte, slzy moje… — Sokol, roč. VIII/1869, č. 5, str. 155.

Mávam ja sny… — Sokol, roč. VIII/1869, č. 10, str. 319.

Petőfimu. — Minerva 1869, str. 158 — 9.

Dosť sa ja naslzil… — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 11, str. 200; potom v almanachu Napred 1871, str. 154 — 5.

Milé sú… — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 16, str. 265, pod názvom „Junoš“; potom v Živene, roč. 1/1872, str. 56.

Pýtaš sa ma… — Napred 1871, str. 26.

Sťa or divý… — Napred 1871, str. 127.

Duma. — Napred 1871, str. 168 — 9.

Na Javori… — Ježibaba, roč. 1/1872, č. 13, str. 90. Tu uverejnená báseň mala iba 16 veršov.

Ranný vánok… — Slovenské noviny, roč. VI/1873, č. 187. Báseň je uverejnená v Banšellovom cestopise „Na parolodi a železnici“.

Ešte jedna labutia pieseň. — Dunaj, roč. 1/1874, č. 2, str. 50 — 2.

Prúdy veľriek… — Dunaj, roč. 1/1874, č. 2, str. 52, pod názvom „Znelka“.

Pozri hviezdu, jak padá… — Orol, roč. X/1879, č. 2, str. 53.

II. Ja žiť ešte rodu chcem

Zvonia… — Sokol, roč. VI/1867, č. 6, str. 183.

Ver, Slovák môj! — Napred, zábavník, roč. IV/1868 — 9, č. 1.

Nedajme sa! — Svit, zábavník, roč. III/1868 — 9, str. 30 — 1. Údaj podľa Jána Čaploviča, „Svit“ pred polstoročím, Svit, roč. 1/1931, č. 1, str. 24 — 31. Potom v Slovenských novinách, roč. VII/1874, č. 117.

Modlitba zúfalej. — Napred, zábavník, roč. IV/1868 — 9, č. 11.

Naša nádeja. — Napred, zábavník, roč. IV/1868 — 9, č. 20, str. 309, pod názvom „Na deň 6. júna“, 16 veršov; potom v Dennici, roč. 1/1871, č. 10, str. 161 — 2.

Dobrú noc! — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 2, str. 18. V tejto pôvodine má báseň o jednu slohu viac:

          Čo máš ešte, dušo zronená?

          Kde máš nádej, — lúč potešenia?

          V sebe? V svete? V Hospodinu? Či kde?

          Hoj iba v Ňom, dušo inde nikde!…

                  Dobrú noc!

                  Dobrú noc!

                  Lásko — voľnosť — svet môj

                  Krásny svit!

Miliónročný. — Sokol, roč. VIII/1869, č. 6, str. 189. Báseň venovaná Danielovi Laučekovi.

Lietal sokol mladý… — Sokol, roč. VIII/1869, č. 8, str. 236.

Pochod. — Sokol, roč. VIII/1869, č. 12, str. 380.

Žiaľ junoša. — Minerva 1869, str. 136.

Pri Termopylách. — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 11, str. 185 — 7; potom v almanachu Napred 1871, str. 40 — 2.

Tak voľno je… — Dennica, roč. 1/1871, č. 2, str. 28.

Rozpomienka na Zemplín. — Napred 1871, str. 27 — 9.

Boli časy… — Napred 1871, str. 42 — 4.

Neverní pevci. — Napred 1871, str. 66 — 7.

Pieseň Slovenska. — Napred 1871, str. 70 — 2.

Priateľovi. — Prvá verzia básne je známa z listu K. Banšella Pavlovi Országhovi zo dňa 1. júna 1872. Z listu sa tiež dozvedáme, že bola napísaná v novembri 1871. Prvý raz vyšla v Dunaji, roč. 1/1874, č. 4, str. 150 — 3, pod názvom Priateľovi. V Túhach mladosti má názov Poslanie priateľovi. Názov „Priateľovi“ sa nám pozdáva výstižnejší, inak textove vychádzame z Túh mladosti.

Nevravte, priatelia… — Ježibaba, roč. 1/1872, č. 13, str. 90.

Máš ty, ľud môj, mnoho priateľov! — Ježibaba, roč. 1/1872, č. 16, str. 101 — 2.

Nechváľte ľud môj! — Slovenské noviny, roč. VI/1873, č. 8.

Za Michalom Godrom. — Slovenské noviny, roč. VII/1874, č. 91.

Naša sloboda. — Slovenské noviny, roč. VII/1874, č. 130.

Nermúti ma… — Dunaj, roč. 1/1874, č. 4, str. 153.

Nad Slovenskom. — Banšellova doteraz neznáma báseň, napísaná ceruzkou na obale jeho vlastného exempláru Slovenských novín, roč. VII/1874.

Bratom. — Orol, roč. IX/1878, č. 9, str. 237 — 8. Kolo bol študentský krúžok v Prešove.

III. Milostnej lutny spev

Boženke H… — Napred, zábavník, roč. IV/1868 — 9, č. 3. O koho ide, sa nám nepodarilo zistiť.

Opustená. — Napred, zábavník, roč. IV/1868 — 9, č. 3, pod názvom V sirobe.

Krakoviak. — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 2, str. 31.

Najväčší žiaľ. — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 3, str. 47.

Nežblnkoce už potôčik… — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 4, str. 62.

Pri jazere. — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 18, str. 310 — 11.

Prší dáždik… — Sokol, roč. VIII/1869, č. 12, str. 380.

Pozeral som… — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 10, str. 169; potom Napred 1871, str. 157.

Jar lásky. — Napred, zábavník, roč. V/1869 — 70, č. 15, str. 250; potom Napred 1871, str. 133 — 4.

Povedzže mi, vetrík… — Napred 1871, str. 156 — 7, a zároveň Orol, roč. 11/1871, č. 5, str. 151.

Len ma ľúb! — Napred 1871, str. 188.

Dumka. — Dunaj, roč. 1/1874, č. 3, str. 99 — 100.

IV. Balady a romance

Len v hrobe. — Minerva 1869, str. 133 — 5.

Čary. — Minerva 1869, str. 153 — 5.

Pri reedícii Banšellovej poézie vychádzame zo zbierky básní Túhy mladosti z r. 1886.

Pri úprave textu pridržiavali sme sa všeobecných textologických zásad pre čitateľské vydanie. Text sme upravili podľa súčasných pravopisných pravidiel, a pokiaľ ide o slovnú zásobu, usilovali sme sa o čo najvernejšie zachovanie pôvodného textu. Nahrádzali sme novými slovami iba také výrazy, ktoré už dnes neexistujú a mohli by znejasňovať text. Napríklad: menšina — okamih, vychápe — vymotá, dohádka — hádka, a pod. V poézii bolo niekedy treba ponechať i staré slová, dnes už nepoužívané a neznáme, aby sa nenarušila štruktúra verša. Napríklad: vo verši ponechávame slovo bibolienka, v próze ho nahrádzame termínom snežienka. Rovnako sme odstránili niektoré zastaralé zvraty. Napríklad: polrokom pred — pol roka pred, niekoľkými hodinami pred — niekoľko hodín pred a podobne.

I. Poet je poetom sveta

Letia v kŕdľoch…

Letia v kŕdľoch, letia vrany

     a čudesne krákajú.

Oj, bože môj milovaný,

     tak sa roky míňajú.

Šuští vietor na kvetine

     uvädnutej a vzdychá…

Oj, premilý Hospodine,

     tak aj mladosť usychá!

Žltnú lesy, stromov listy

     víchry sebou preč schytia…

Oj, bože môj, lós ten istý

     aj ľudského je žitia!

Visia nebom šedé mlhy,

     celý obzor už halia.

Oj, bože môj, i nedlhý

     život strasti nám kalia!

Všetko v tichom sa oddaní,

     všetko chystá v chladnú zem.

Oj, bože môj milovaný,

     ja žiť ešte rodu chcem!

(V. Revúca)

Hviždí víchor…

Hviždí víchor po doline

     a ťažko si stená

a do výšky hore prská

     vlna rozpenená.

Búri víchor v mojej duši

     a dumno si stená

a pokoja srdce moje

     nikde, nikde nemá.

Hviždi víchor — keď sa ti chce,

     postonávaj trúchlo,

oj, keby len v mojom rode

     stonanie zatíchlo.

(V. Revúca)

Dobre je vtáčatku

Dobre je vtáčatku

     spievať v háji hustom,

lež zle šuhajovi

     v kraji duchapustom.

Vtáča si zaspieva,

     ozve sa háj celý,

sťaby mal s pejúcim

     vtáčkom súcit vrelý.

No zaspieva šuhaj

     spev rodného ducha —

nikto sa neozve,

     nikto ho neslúcha.

(Prešov)

Samkovi B.

Myšlienky, túžby naše, brat môj milý,

nikdy sa ešte dosiaľ nerôznili,

a hoc smial sa svet, ľudia hrudy, zeme,

že s ideálmi nikam nezájdeme,

v zápaloch našich nezvratní sme boli,

nemohlo zmýliť nič náš let sokolí.

— Letia mladé dni. Blahé okamženia

vidín v boj krutý života sa zmenia.

No, brat milený, aj v žitia zápase

vlohy posväťme vyššej ducha kráse,

ako sme dosiaľ, tak buďme aj potom

rodu oddaní srdcom aj životom!

(Prešov)

Netečte, slzy moje…

Netečte, slzy moje…,

     oj, nadarmo tečiete,

veď potechy nikde, nikde

     nenájdem ja na svete.

Netečte, slzy moje…,

     chudobné perly ducha,

veď zloba vás vysmeje len,

     ach, a svojeť je hluchá.

Netečte, slzy moje,…

     diamanty bez ceny,

vami len sok šľachetnejší

     byť môže napravený.

Netečte slzy moje…,

     netečte za rod ľúby,

slzy národ nevykúpia

     len skutky zo záhuby.

Netečte, slzy moje…,

     duše slabej lichá daň,

myseľ jasná, činnosť bystrá

     otvára nádeje stan.

(Mašková)

Mávam ja sny…

Mávam ja sny, krásne sníčky,

     tak rád kochám sa v nich!

Nie duch môj, lež iste víla

     bájna maľúva ich.

Mávam ja sny, krásne sníčky,

     plné blaženosti,

ony moje potešenie

     v biednej skutočnosti.

Ak niet pravdy, lež vládne blud

     na svete storaký,

nech aspoň sny vrhajú kmit

     v desné ľudstva mraky.

Ak niet krásy, lež cerí sa

     podlosť z kútov sveta,

nech si duša vo sne aspoň

     výšinou krás lieta.

Ak niet dobra, lež biedy len

     v tom plaču údolí,

nech duch aspoň vo sne plesá

     tam, kde nič nebolí.

Mávam ja sny, krásne sníčky,

     oj, mám ja rád sny tie!

Ony zlatou obrubou sú

     pre to tmavé žitie.

Ó, keby sa skutkom stali

     moje čarovné sny,

nebo krásne, požehnané

     bolo by na zemi!

(V. Revúca)

Petőfimu[1]

Nenahneváš sa, pevče duše mojej,

že piesňou svojou z tmavej hrobky tvojej,

     z tajomnej, skrytej mohyly

svetu cudziemu ja ťa vyhrabujem,

zaznanú slávu tvoju vychvaľujem?

     Nenahneváš sa, môj milý?

No však nie? Óh, nie! Ba duch tvoj zaplesá,

že, hľa, i v „cudzom“ národe nájde sa

     duša, čo ťa velebí, ctí.

Že v „cudzom“?… Oj, nie, veď on tvoj vlastný

pobratim verný, ale nešťastný,

     toho, ktorému spievals’ ty.

Darmo… Lež pevec nespieva len rodu

svojemu krásu, blaženosť, slobodu:

     Poet je poetom sveta!

Tie spevy ako teplé slnka lúče

rozplývajú sa svetom pekne-rúče,

     čo znejú z hrude poeta.

Pevče, pravzor môj! Teba už zem kryje,

odzneli lýry tvojej harmónie,

     spev tvoj slávny už umĺkol.

Ňadrá tie, z ktorých vrelej lásky tóny

a slobodienky striebrozvučné zvony

     šumeli, zničil smrti bôľ.

Ale pamiatku tvoju neskruší hrob,

tú aj vnukovia pozdných budúcich dôb

     ctiť a obdivovať budú.

A piesne tvoje sa svetom ozývať

budú a city tvoje s ľudstvom splývať

     večne vzdor časom, osudu.

Nuž ľúbim ťa ja, pevče môj súcitý,

mladistvých letov mojich vzorom si ty,

     snáh, túh mojich najvyšší cieľ.

Ó, nechže duch tvoj s mojím sa zlúči

a s mojím citom tvoj cit horúci,

     bych slobodu a lásku pel!

(Prešov)

Dosť sa ja naslzil…

Dosť sa ja naslzil. Oj, ty slza bôľna,

     čo chceš v zrenici?

Nevyroň sa, zostaň… Ale len plyň zvoľna,

     plyň mi po líci.

Slzil som za mamkou, súdruhmi aj milou,

     rod môj, nad tebou. —

Nuž nech si zaplačem, doprajte mi, chvíľou

     i sám nad sebou.

(Prešov)

Milé sú…

Milé sú sníčky útlej detinskosti,

     ľúby, milostný zorí vek,

veď nezná dieťa, čo žitia starosti,

     nie, čo povodne žitia riek.

Pri krištáľovom sadne si potôčku,

     z kvietkov pestré vence vije,

žiaľu, zármutku sĺz niet ešte v očku,

     život — šumot harmónie…

Krásno to všetko! Veru, pohnutlivá

     i spomienka na časy tie,

aj kto je šťastný, rád si o nich sníva,

     aj milencov chvála im znie.

No ja oných dôb túžbam sa nekorím,

     tam samá nevládnosť a sen.

Ja rád som junák! Snahou, činom horím,

     by svitol rodu spásy deň.

(Mašková)