Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Slovenské národnie piesne II.

Michal Chrástek

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2016 Petit Press

Copyright ePub version © 2017 iAdverti

Copyright © 2016 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Nina Dvorská, Jaroslav Geňo, Bohumil Kosa, Katarína Kasanická, Veronika Gubová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0202-9

Pôvodná publikácia

Michal Chrástek. Sborník slovenských národních piesní, povestí, prísloví, porekadiel, hádok, hier, obyčajov a povier. Matica slovenská. Turčiansky Sv. Martin 1874. 144 s.

Bibliografické poznámky

Michal Chrástek: Slovenské národnie piesne II.

Sborník slovenských národních piesni, povestí, prísloví, porekadiel, hádok, hier, obyčajov a povier

Vydáva Matica Slovenská.

Sväzok II. — Sošit I.

Matičných spisov číslo 36.

Turč. sv. Martin

Tlačou Kníhtlačiarsko-účastinárskeho spolku.

1874

Pripomänutie

Slavský, nářečími, písmenami, vírami, berlami, podnebími, stoletími rozdělený národ nic tak nespojuje, jako národní zpěvy. Jan Kollár, Zpievanky, D. I.

Prejmúc, následkom pre mňa veľmo čestného, dňa 2. aug. 1871 vo valnom shromaždení Slávnej Matice Slovenskej stavšieho sa, vyvolenia, redakciu tohto Sborníka, sostavil som prítomný druhý sväzok v tom poriadku oddieľov, ba i v tom spôsobe týchže oddieľov, ktorý už predošlá ctená redakcia v prvom sväzku prijala. Nastúpil som tieto preddražené koľaje už i preto, že narazením nových koľají jednako vzťahom k prvému sväzku bol by ostal zmutok v behu vecí, a tak hľadači a bádatelia neboli by nič získali premenou spôsobu sostavenia. Ale ostal som pri starších koľajach i preto, že niet (aspoň na tento čas) tak mnoho materiálu, by zasluhoval nového spôsobu sostavovania, a podavatelia jeho tiež vyvolili si spôsob predošlý, znak to; že ho tiež uznali za prijateľný. Ba dajedne oddiely, n. pr. hry, obyčaje, ani nenádobno ináč sostavovať, len jako tu prirodzene sostavené, spísané sú.

Vyjmuc hudbenú časť, ktorú veľact. Matičná Sprava druhému, hudby znalému, usporiadať dá,[1]usporiadal som všetek dosiaľ k redakcii došlý a na uverejnenie súci materiál pod tlač. Preto za redaktorskú povinnosť pokladám si uvedomiť tuná všetkých ctených prispievateľov, čo a jak naložil som s jejich príspevkami. — Pri sporadovaní zachoval som poriadok a právo času, t. j., kto prv doposlal, toho sbierku a príspevok i prv sporiadal a prihotovil som do tlače. A tak:

V hudbenej časti Sborníka idú príspevky: Janka Kadavého, Zábavníkov Mládeže Slov. z r. 1842 — 1845, Andreja Halaši. — V piesňach: P. Dobšinského, Ther. Kolenyi, A. Halaši, Dan. Kordoša, M. Hrebendy (pri vynechaní z rukopisov každého prispievateľa takých piesni, ktoré už v predošlých sbierkach a v Zpievankach J. Kollára obsažené sú). — V povestiach: A. H. Škultetyho a P. Dobšinského. Dosiaľne príspevky pp. S. A. Dobšovicha a Štef. Rúčky pre Sborník neupotrebené ostávajú. — V porekadlách: A. P. Zátureckého, A. Halaši a dobierky redakcie. — V hádkach: A. Halaši a P. Dobšinského. — Hry, obyčaje a povery: P. Dobšinského a Fr. V. Sasinka.

Okrem vypísaných viac prispievateľov na tento čas nemáme; čo by veru malo byť pohnútkou mnohým, aby pre budúcnosť sbierali a doposielali príspevky týchto pokladov národného umu, vedy, zábavy, reči a života Slovenského — jako k tomu za predošlou redakciou opätovne a uctive vyzývame.

Konečne a napospol pripomínam, že v prítomnom spise nikto nesmie pozastaviť sa nad tým, jestliže prijatú spisovnú reč a mluvnicu pravideľne zachovanú nenajde. Je toto spis i pre krajo-mluvy či vidieko-hovory určený, ktoré v ňom na každej strane svoje zvláštnosti, ale tým samým aj odchýľky od pravidla spisovnej reči ukazujú nám. Jak rozmanite rečí, hovorí, hvarí, hutorí, mloví, vraví si rod Slovenský svoju slovenčinu po všetkých temer vidiekoch milého Slovenska a vlasti Uhorskej, tak ona tu temer v každej piesničke, poviestke atď. svoje rozmanité kvietky a lístočky prijíma, vije do jednoho pestro-barevného venca. Ale i z tohto ohľadu nový veniec zásluhy o národniu reč uplietli by si tí ctení prispievatelia, ktorí by prispeli ďalšími piesňami, poviestkami atď., písanými vždy hovorom toho vidieku, mesta, dediny, kde sami bytujú, kde krajo-mluvné výrazy, pohovorky, grammatické formy i zvukové odchýľky a zvláštnosti sami najlepšie znať a pre jazykozpyt zachovať môžu.

V Drienčanoch, dňa 2. mája 1873

Pavol Dobšinský, redaktor

Poznámka Zlatého fondu SME: V tomto zväzku Chrástekovho zborníka začína aj povesť Mataj, pokračovať mala v 2. zošite, ktorý už ale nevyšiel tlačou.

I. Príspevok Jána Kadavého

1. Lúčka v doline

Z Lučivnej.

Mám ja lúčku v širokej doline, :/:

Na nej tráva, ďatelina nikdy nezahynie. :/:

A tá tráva ďatelinka hustá; :/:

Keď ju švarný šuhaj kosí, len sa mu tak šústa. :/:

Mám ja kosu vykovanú dobrú; :/:

Ona kosí, lebo musí, ďatelinku drobnú. :/:

2. Oči, líčka, ústa, ruka

(J. Kollár „Nár. Zp.“ I. 70.) — Nitrianska.

Má milá, premilá, však pekné oči máš;

Šťastný je to človek, čo naňho pozeráš.

Má milá, premilá, však pekné líčka máš;

Šťastný je to človek, čo mu ich bozkať dáš.

Má milá, premilá, však pekné ústa máš;

Šťastný je to človek, čo sa s ním shováraš.

Má milá, premilá, však bielu rúčku máš;

Šťastný je to človek, ktorému ju ta dáš.

3. Vinšovanie

(J. Kollár „Nár. Zp.“ II. 382.) — Nitrianska.

Čo mu milá, čo mu vinšuješ,

Keď ho tak verne miluješ?

Vinšujem mu tak mnoho šťastia,

Jak mnoho je v lese lisťa.

Čo mu milá, čo mu vinšuješ,

Keď ho tak verne miluješ?

Vinšujem mu moc lásky vernej,

Aby prišel večer ke mne.

Čo mu milá, čo mu vinšuješ,

Keď ho tak verne miluješ?

Vinšujem mu toľko hubičiek,

Koľko na nebi hviezdičiek.

4. Výčitka

(J. Kollár „Nár. Zp.“ I. 198.) — Nitrianska.

Počkaj milá, mám ti dačo hovoriť: :/:

Nechcelas mi včerá večer otvoriť; :/:

Ani dverí, ani vrat, ani so mnou shovárat:

Počkaj dievča, ty to budeš lútovat.

5. Rozžehnavanie

(J. Kollár „Nár. Zp.“ I. 220.) — Nitrianska.

Keď my cez hory pôjdeme, čo že my jesti budeme?

Čo že my jesti, moje srdečko, budeme?

„Jest to tam šúlky borové, ako pečienky sviečkové,

Ako pečienky, moje srdečko, sviečkové.“

Keď je ti dobré, jedz si sám, a ja sa s tebou rozžehnám,

A ja sa s tebou, moje srdečko, rozžehnám.

Keď my cez hory pôjdeme, čo že my píti budeme?

Čo že my píti, moje srdečko, budeme?

„Jest to tam voda v kolaji, ako vínečka v Tokaji,

Ako vínečka, moje srdečko, v Tokaji.“

Keď ti je dobré, pi si sám, a ja sa s tebou rozžehnám,

A ja sa s tebou, moje srdečko, rozžehnám.

Keď my cez hory pôjdeme, kde že my spati budeme?

Kde že my spati, moje srdečko, budeme?

„Jest to tam lísťa z javora, ako perinka z pápera,

Ako perinka, moje srdečko, z pápera.“

Keď ti je mäko, spi si sám, a ja sa s tebou rozžehnám,

A ja sa s tebou, moje srdečko, rozžehnám.

6. Šuhaj dostal pekné dievča

(J. Kollár „Nár. Zp.“ I. 248.)

Káčer na doline,

kačka v šuchorine;

káčer na ňu volá:

Vráť sa, duša moja. :/:

„Veru sa nevrátim,

Veniečok nestratím!“

Predsa sa vrátila,

Veniečok stratila. :/:

„Rybári, rybári

Na tichom Dunaji!

Či ste nevideli

Môj vienok zelený?“ :/:

„Videli, videli.

Pod trníkom zostal;

Veru si si šuhaj

Peknô dievča dostal.“ :/:

7. Mlynárka a húska

(J. Kollár „Nár. Zp.“ I. 338.)

Kázala mi mati biele húsky hnati

Ta dolu, ta dolu k mlynárovej hati. :/:

Chytila mlynárka širokú lopatu,

Zabila mi húsku najkrajšiu, kochlatú. :/:

Počkaj len, mlynárka, čo sa tebe stane,

Ak moja husička na nohy nestane. :/:

Hotuj sa, mlynárka, do mestského práva,

Lebo moja húska na nôžky nestáva. :/:

8. Večer

Slniečko sa níži, k večeru sa blíži;

kde ja budem nocuvať, nocuvať, nocuvať?

Má milá sa hnevá, nocuvať mi nedá,

že ma bude trucuvať, trucuvať, trucuvať.

(Dakde sa spieva nasledovne:)

Slniečko sa níži, k večeru sa blíži;

kde ja budem nocuvať, nocuvať, nocuvať?

Má milá sa hnevá, nocuvať mi nedá,

že ma bude trucuvať, trucuvať, trucuvať.

9. Dovedená

Nitrianska.

Neprišla som sama,

Chlapci ma doviedli;

bodaj že tí chlapci sedem hrušiek zedli. :/:

10. Horyčky zelené

Z Lučivnej.

Ej hory, hory,

dve horyčky zelené, :/:

Ej ktože bude dnes na večer milovať

moje líčka červené? [2]

11. O Jánošíkovi

Z Gemera.

Pod hájičkom, pod zeleným,

ej orie dievča s volkom jedným. :/:

Ešte brázda nezorala,

Ej mati na niu zavolala: :/:

Ančúš, Ančúš, poď že domu,

Ej vydávam ťa, neviem komu. :/:

Vydávam ťa Janíkovi,

Ej najväčšiemu zbojníkovi. :/:

V noci príde, v noci tajde,

Ej nič dobrého nedonesie. :/:

Len košielku vyparenú

Ej a šabličku skrvavenú. :/:

Bielu plachtu potrhala,

Ej kym šabličku utierala. :/:

Už v Liptove vyzváňajú,

Ej už Janíka opatrujú. :/:

Už v Liptove odzvonili,

Ej už Janíka ulapili. :/:

Už ho vedú cez Košice,

Ej plačiu za ním try dievčice. :/:

Jedna plače, druhá kvilí,

Ej tretia sa mu lapá šiji. :/:

Janík, Janík, srdce moje,

Ej čo tu vidíš, všetko tvoje. :/:

Vidím, vidím zoreničku,

Ej prenešťastnú šibeničku. :/:

Kebych ja bol o tom vedel,

Ej že ja na nej visieť budem. :/:

Bou bych ju dal vymalovať,

Ej striebrom, zlatom povykladať. :/:

Po spodku len toliarami,

Ej a po vrchu dukátami. :/:

Na prosredku mramor, skalu,

Ej kde položím moju hlavu. :/: [3]