© Sophia Institute Press, 2020

Box 5284, Manchester

NH 031 08, USA

www.SophiaInstitute.com

Copyright © 2020 by Kevin Vost

Z amerického originálu: Aquinas on the Four Last Things: Everything

You Need to Know about Death, Judgement, Heaven, and Hell

Vydal: © Zachej.sk, 2022

Preklad: © Lukáš Vaník

Grafika: © Bookwork.sk

Jazyková korektúra: Zuzana Hašková

Citácie sú uvedené podľa:

Biblia – Starý a Nový zákon, Katolícky preklad, SSV, 2016.

Katechizmus Katolíckej cirkvi, SSV, 2017.

ISBN: 978-80-8211-441-9 ePub

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v žiadnej podobe ani žiadnym spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami ani iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

Henrymu a Marjorie Vostovým

a

Peteovi a June Collinsovým

„Po Bohu človek najviac dlží
svojim rodičom a svojej krajine.“

– svätý Tomáš Akvinský

Suma teologická, II-II, 101, 1

Poďakovanie

Som nesmierne vďačný Charliemu McKinneymu, Johnovi Bargerovi, Nore Maloneovej, Sheile Perryovej, Anne Marii Mendellovej, Molly Wiermanovej a celému Sophia Institute Press za to, že mi opäť dali možnosť podeliť sa o nadčasovú múdrosť svätého Tomáša Akvinského s najmenším možným počtom preklepov a chýb. Ak do knihy prekĺzli nejaké nedostatky, ich stopy by určite viedli k mojej klávesnici.

Zvlášť sa chcem poďakovať môjmu priateľovi Shaneovi Kaplerovi, ktorý čítal prvú verziu tejto knihy a poskytol mi – ako vždy – užitočnú spätnú väzbu.

Nebudem skrývať, ako sa teším vytrvalému povzbudzovaniu, ktorého sa mi dostáva od jedného drahého člena mojej rodiny. Ako predčasne vyspelé dieťa už 7-ročný začal čítať moje knihy a pri každej mu musím odpovedať na všelijaké otázky. Pred pár dňami som mu ako darček na 9. narodeniny dal balíček fixiek, ktorými sa dajú písať neviditeľné odkazy – čitateľné až po tom, čo sa na ne zasvieti ultrafialovým svetlom. Prvý odkaz, ktorý mi nimi napísal, znel: „Ako sa ti darí s novou knihou?“ Nuž, Sergiuz Cabal, kniha je na svete, o čom sa presvedčíš už čoskoro, keď ti darujem jeden z jej výtlačkov!

Úvod

Najdôležitejšie veci
zo všetkých

„Premýšľanie o zmŕtvychvstaní prináša tri druhy úvah –

o veciach, ktoré ho predchádzajú, sprevádzajú a nasledujú.“

– Svätý Tomáš Akvinský

ST, Doplnok, 69, Prológ

„Pri všetkých svojich činoch maj na mysli svoj koniec
a nikdy nezhrešíš.“

– Kniha Sirachovcova 7, 40

Posledné veci na prvom mieste

Koniec zvykneme považovať za niečo, čo prichádza ako posledná vec zo všetkých, a v prípade štyroch posledných vecí – teda smrti, súdu, neba a pekla – to tak naozaj je. Tieto veci naozaj prichádzajú naposledy: prichádzajú totiž na konci nášho života a na konci sveta. A pre nikoho z nás určite nie je nič dôležitejšie, než ako a kde strávi večnosť – či uchvátený nevýslovne blaženým videním Boha v nebi alebo trpiaci nevýslovnými mukami v rukách satana v pekle. Úvodný citát Ješuu ben Siracha, inšpirovaný Duchom Svätým, nám hovorí, že keby sme mali posledné veci vždy pred očami, nikdy by sme nezhrešili – či už zo strachu z pekla, alebo z láskyplnej túžby páčiť sa Bohu a raz v ňom spočinúť naveky.

Veľký učiteľ Cirkvi a doctor angelicus svätý Tomáš Akvinský nám zase pripomína, že správnosť skutkov často určuje ich koniec, čiže ich posledný cieľ alebo bod, ku ktorému v konečnom dôsledku smerujú, a v tomto zmysle je koniec akýmsi organizačným a motivačným princípom. Svätý Tomáš a Sirachovec by sa určite zhodli, že vďaka rozjímaniu o štyroch posledných veciach by sme si mali čoraz živšie uvedomovať, že na konci pozemského života nás všetkých čaká smrť, súd a nebo alebo peklo. Zároveň by toto rozjímanie malo byť pre nás akýmsi novým začiatkom: začiatkom dobrých rozhodnutí, rozhodnutí, ktorými dáme najavo, že sa nám protiví hriech a odmietame ho; rozhodnutí, ktoré nám pomôžu počas nášho krátkeho života na zemi rásť v čnosti a prehlbovať svoju dôvernú blízkosť s Bohom.

Ak máme na štyri posledné veci pamätať, uvažovať o nich a nechať ich ovplyvniť spôsob, akým žijeme, musíme začať úsilím o ich pochopenie. Boh nám našťastie skrze Ježišovu prítomnosť na zemi, Božie zjavenie a Cirkev, ktorú pre nás založil, dal všemožné pomôcky na to, aby nám umožnil porozumieť posledným veciam, ktoré nás čakajú.

Medzi najväčších synov Cirkvi, akých nám Boh poslal, patrí aj náš sprievodca, už spomenutý svätý Tomáš Akvinský, ktorý dostal do daru výnimočnú schopnosť pochopiť dôležité a trvácne veci. Tomáš sa narodil v roku 1224 alebo 1225 a zomrel 7. marca 1274. Teraz prebýva s Kristom a teší sa z blaženého videnia toho, ktorého sa nám všetkým snažil sprostredkovať svojimi spismi, kým bol ešte tým, čo nazýval viator, teda pútnik tu na zemi (akými sme v živote my všetci). Ešte aj teraz nám v nebi usilovne pomáha svojím orodovaním za nás. Je to práve Tomášovo poňatie „štyroch posledných vecí“, ktoré tvorí kostru tejto knihy (nehovoriac o jej tele – a srdci a duši!).

Štyri posledné veci v diele Suma teologická

Najznámejší, najdôležitejší a, celkom jednoducho, najobšírnejší spis svätého Tomáša je spis Summa theologica (alebo Summa theologiae; tento druhý názov uprednostňujú viacerí moderní teológovia) s viac než 3 000 stranami, na ktorých je zaznamenaných vyše 1,5 milióna slov. Toto majstrovské teologické dielo, tento „sumár teológie“ má za cieľ poučiť a osvietiť nás tým najlepším, čo nám ľudský rozum, čerpajúci zo svojich vedomostí o svete a Božom zjavení, dokáže odhaliť o Bohu a stvorení, ľudskej prirodzenosti a jej naplnení a o tom, ako nás Kristus a jeho Cirkev môžu priviesť naspäť k nášmu Stvoriteľovi tak, aby sme mohli zakúsiť tú najkrajšiu poslednú vec – nebo.

Hoci sa Tomáš nazýva „anjelským učiteľom“ sčasti pre svoj nebeský intelekt, ani on nenapísal Sumu bez akýchkoľvek prameňov. Postavil ju nielen na plodoch svojej mysle, ale veľa vecí si prepožičiaval, veľa ich kompiloval, analyzoval, spájal, aby úžasným spôsobom vysvetľoval tie najvznešenejšie vedomosti filozofov, teológov, svätcov, cirkevných otcov a učiteľov, ktorí žili pred ním. Mnohých z týchto veľkých mysliteľov budeme citovať na nasledujúcich stránkach, aby sme ukázali, ako Tomáš zužitkoval ich múdrosť a poznanie o štyroch posledných veciach a ako ich múdrosť môže prospieť aj nám.¹ V skutočnosti práve preto vytvoril Tomáš svoju monumentálnu Sumu a začal ju definovaním teológie ako „posvätnej vedy“, pri ktorej teológovia Cirkvi používajú svoj Bohom daný rozum v spolupráci s intelektuálnymi darmi Ducha Svätého (vrátane rady, rozumu, poznania, a múdrosti) – aby nás voviedol hlbšie do zmyslu Svätého písma a článkov viery a aby sme tak dokázali lepšie porozumieť Bohu a slúžiť mu.

V storočiach po Tomášovej smrti niektorí protestantskí teológovia namietali proti tomu, že by bolo potrebné, aby Katolícka cirkev vysvetľovala vieru. Oni namiesto toho obhajovali „jasnosť Písma“ – teda presvedčenie, že slová Písma sú natoľko jasné, že každý úprimný laik otvorený vedeniu Ducha Svätého môže dostatočne pochopiť jeho zmysel. Potom je ale zvláštne, prečo pod vplyvom tohto „Ducha Svätého“ vodcovia a členovia tisícok nekatolíckych kresťanských denominácií dospievali k rozdielnym názorom na také dôležité otázky viery, akou je tá, čo musíme robiť, aby sme boli spasení, a či môžeme stratiť spásu, ktorú sme už raz získali; nehovoriac o diametrálne odlišných názoroch na krst detí, na povahu a platnosť sviatostí, vrátane Kristovej reálnej prítomnosti v Eucharistii, a aj na všetky štyri posledné veci!

Na ďalších stránkach uvidíme omyly, ktoré nevyhnutne vznikajú pri prístupe, že všetky dôležité poučenia Písma sú jasné všetkým, ktorí si ich čítajú. Spoločne s desiatkami cirkevných otcov a učiteľov Cirkvi Tomáš ukáže, ako ľahko môže nedôsledné čítanie istých biblických úryvkov viesť k chybným výkladom a aký sofistikovaný môže byť zmysel niektorých pasáží.

Tomáš si hneď v prvej otázke Sumy všíma, že Sväté písmo má viacero úrovní zmyslov, ktoré si navzájom neodporujú. Tou istou vetou môže Písmo popisovať nejaký fakt a zároveň zjavovať nejaké tajomstvo. Boh môže naznačiť nejaký zmysel nielen slovami tak ako ľudia, ale aj samotnými vecami a udalosťami. Tomáš hovorí, že náš výklad Písma by sa mal začínať literárnym alebo historickým zmyslom. Na literárnom zmysle spočíva duchovný zmysel, pri ktorom jedna vec znamená ešte čosi iné. V rámci duchovného zmyslu prvky Starého zákona, ktoré znamenajú alebo poukazujú na prvky Nového zákona, tvoria alegorický zmysel. Morálny zmysel zahŕňa to, čo by sme mali robiť a ako máme žiť. Napokon veci súvisiace s našou večnou slávou (ktoré budú na stránkach tejto knihy naším hlavným objektom záujmu) sprostredkujú anagogický zmysel. Vďaka Bohu za Katolícku cirkev, jej otcov a učiteľov a obzvlášť za svätého Tomáša Akvinského – títo všetci nám pomáhajú osvojiť si pravdu o štyroch posledných veciach v tej najväčšej miere, aká je možná počas života na zemi!

Svätý Tomáš, žiaľ, opustil tento svet a zaujal svoje miesto v nebi skôr, než stihol dokončiť svoje najväčšie dielo. Jeho posledné slová možno nájsť v tretej a poslednej časti Sumy, ktorá sa – vo vydaní, ktoré používam najčastejšie² – končí na strane 2561, dobrých 450 strán pred koncom knihy. Tomáš sa nedostal k tomu, aby sa konkrétne venoval posledným štyrom veciam, a predsa na posledných 200 stránkach Sumy nachádzame 34 otázok, zložených zo 164 článkov, s názvom Traktát o vzkriesení. Ako je to možné?

Vďaka Bohu Tomášovi priatelia a žiaci rozpoznali hĺbku a dôležitosť tejto veľkej nedokončenej knižnej symfónie: knihy, ktorá jedného dňa nahradí nesmierne vážené Sentencie Petra Lombardského (asi 1096 – 1160) a zaujme v rámci Cirkvi miesto najdôležitejšieho teologického spisu; knihy, ktorá bude dve storočia po jej dokončení počas Tridentského koncilu ležať na oltári vedľa Písma. Po Tomášovej smrti jeho oddaní nasledovníci čerpajúc z jeho rozsiahleho diela, najmä z jeho Komentára na Sentencie Petra Lombardského, dokončili jeho Traktát o sviatostiach a vytvorili Traktát o vzkriesení, v ktorom nachádzame aj to, čo Tomáš napísal o štyroch posledných veciach.

Svätý Tomáš otvára svoj Traktát o vzkriesení vysvetlením, že kým v predchádzajúcom traktáte v Sume ukázal, ako nás sviatosti oslobodzujú od smrti hriechu, posledný traktát poodhalí, ako nás vzkriesenie oslobodzuje od smrti trestu. Jeho pozornosť sa tak sústredí na veci, ktoré sa dejú pred vzkriesením, počas neho, i na tie, ktoré sa budú diať po ňom. Uisťujem vás, že otázky, ktoré kladie, a odpovede, ktoré na ne dáva, sú veľmi zaujímavým čítaním. Tak napríklad:

• Idú naše duše po smrti rovno do neba alebo do pekla?

• Môžu duše niekedy opustiť nebo alebo peklo?

• Budú deti, ktoré zomrú bez krstu, podliehať večnému trestu?

• Kde sa v Písme hovorí o očistci?

• Prečo by sme sa mali modliť za zomrelých a k svätým?

• Vieme predpovedať čas posledného súdu?

• Budú hriešnici „ponechaní“ na zemi?

• Aké staré budú vyzerať naše telá po zmŕtvychvstaní?

• Ktoré štyri zvláštne dary zdokonalia naše oslávené telá v nebi?

• Budú zatratení a démoni jedného dňa vyslobodení z pekla?

• Aké druhy odmien nás čakajú v nebi?

• Budeme niekedy vidieť Boha, veľkého „Ja Som“, takého, aký

naozaj je, v jeho božskej podstate?

V našej knihe sa budeme zaoberať všetkými týmito a mnohými ďalšími otázkami (aby sme boli presní, bude ich spolu 164) v spojení s Tomášovými odpoveďami. Čo možno najvernejšie zachováme formu a obsah tej obdivuhodnej tomášovskej analýzy, ktorú nachádzame v otázkach 69 – 99 Doplnku jeho Sumy, ako aj v troch otázkach, ktoré obsahujú jej Dodatky. V 1. kapitole si predstavíme problematiku otázky 69, ktorou je osud našich duší po smrti. Od tohto miesta každá kapitola knihy – okrem poslednej kapitoly každej zo štyroch častí knihy – poskytne krátky, zrozumiteľný a jednoduchý prehľad každej nasledujúcej otázky z Tomášovho Traktátu o vzkriesení, ktorý patrí k Sume (s výnimkou otázok o predpeklí a očistci v Dodatkoch 1 a 2, ktoré budeme skúmať v 3. až 5. kapitole 1. časti). Titul kapitoly a úvodný citát nám vždy napovie, ktorú otázku kapitola sumarizuje; podnadpisy v rámci kapitol zase naznačia, ktorému Tomášovmu článku sa venuje podkapitola.³ Ak nie je v poznámke pod čiarou uvedené inak, priame citáty zo Sumy, ktoré sa objavujú v každej kapitole, možno nájsť v preberanej otázke Doplnku. Upozorňujeme, že Tomáš sa k rôznym problémom súvisiacim s poslednými štyrmi vecami vyjadril aj v iných svojich dielach – napríklad vo svojom Kompendiu teológie⁴ alebo v niektorých biblických komentároch, na ktoré sa miestami taktiež odvolávame.

Od začiatku každej kapitoly si bude možné všimnúť, ako dôkladne Tomáš skúmal príslušnú otázku. Pri každom článku čerpá v prvom rade zo Svätého písma a z diel cirkevných otcov, aby predložil sériu realistických námietok proti svojim záverom. V ďalšej časti uvedenej slovami „Naproti tomu…“ zvyčajne cituje nejakú autoritu, ktorá s ním súhlasí. Nasleduje odsek „Na to odpovedám…“, v ktorom sám vysvetľuje svoj záver, a napokon – aby sa všetko dotiahlo do konca – odpovedá na jednotlivé otázky, ktoré identifikoval.

Tomáš pristupuje k svojej úlohe naozaj precízne a niektoré články jeho Traktátu o vzkriesení namiesto zvyčajných troch námietok ich obsahujú až šestnásť. Čitatelia by akiste mali výhrady, keby som uvádzal všetky tieto námietky a Tomášove odpovede na ne; preto naše uvažovanie pôjde priamo k podstate veci a zameria sa na posledné riadky Tomášovho záveru. Na určitých miestach však môžem – pre lepšie poznanie kontextu alebo na objasnenie nejakej veci – použiť aj iné časti jeho argumentácie.

Treba zdôrazniť, že témy, ktoré Tomáš rozoberá, sú jasne definované a vyučované ako oficiálne učenie Katolíckej cirkvi. To sa budem snažiť podčiarknuť tým, že – vždy keď to bude možné – začlenením do textu úryvky zo súčasného Katechizmu Katolíckej cirkvi. Zostáva ešte skonštatovať, že samotný Katechizmus hojne cituje mnohé Tomášove diela.

Posledné myšlienky

Tomáš nám zanechal také množstvo nesmrteľných myšlienok o štyroch posledných veciach, že dúfam a modlím sa, drahý čitateľ, aby aj teba oduševnili a naplnili úžasom a bázňou, keď spolu s ním budeš objavovať poklady, ktoré má Boh pre nás pripravené. No aj keď sú slová, ktoré nám Tomáš odovzdal, nesmrteľné, nepovažoval ich za posledné, aké zaznejú o štyroch posledných veciach. Uvedomoval si, že Boh až do konca čias bude požehnávať svoju Cirkev ďalšími a ďalšími svätými učiteľmi.

Hoci každá kapitola rozšíri naše chápanie skrze kontempláciu vznešených tajomstiev, ktoré nám osvetlil svätý Tomáš, každú zo štyroch častí tejto knihy uzavrie kapitola s názvom „Posledné myšlienky“. V nej budeme uvažovať o duchovnom poučení plynúcom z predchádzajúcich kapitol, niekedy aj pod vedením veľkých svätcov, ktorí prišli po Tomášovi.

Keď sme sa už teda oboznámili s prvými vecami tejto knihy, musíme sa pustiť do práce a pozvať anjelského učiteľa, aby nás sprevádzal na našej nebeskej okružnej ceste po štyroch najdôležitejších veciach zo všetkých – po štyroch posledných veciach.

I. časť

OTÁZKY ŽIVOTA
A SMRTI

„Pretože keby človek nemal nádej v iný, lepší život po smrti, bez pochyby by smrť bola veľmi desivá a človek by spáchal akýkoľvek zlý čin, len aby neokúsil smrť. No keďže veríme, že je aj iný, lepší život, do ktorého všetci dôjdeme po smrti, je zjavné, že smrti by sa nikto nemal báť a nik by ani nemal zo strachu zo smrti urobiť niečo nesprávne: ,Smrťou zničil toho, ktorý vládol smrťou, čiže diabla, a vyslobodil tých, ktorých celý život zotročoval strach pred smrťou‘ (Hebr 2, 14-15).“

– Katechizmus Tomáša Akvinského⁵

Koniec ukážky