Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Letorosty III

Pavol Országh-Hviezdoslav

Copyright © 2010 Petit Press

Copyright ePub version © 2024 iAdverti

Copyright © 2010 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Dušan Kroliak, Katarína Tinesová, Monika Harabinová, Ľuboš Tines, Erik Bartoš, Nina Dvorská, Bernadeta Kubová, Slavomír Kancian, Lucia Muráriková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-1097-0

￼

Pôvodná publikácia

Pavol Országh-Hviezdoslav. Spisy P. O. Hviezdoslava. Sväzok tretí. Matica slovenská. Martin 1951. 244 s.

Bibliografické poznámky

Do cyklu Letorosty III zaradili sme i veľkú báseň „K vám, urodzeným, veľkomožným“, ktorá vo Hviezdoslavovom rukopise tohto cyklu je, no z doterajších vydaní Sobraných spisov pričinením redaktorov I. vydania Spisov vypadla. — Taktiež zaraďujeme sem báseň „Jak na trhu“, ktorá sa z rukopisu tiež nedostala do Sobraných spisov. I pri ustavovaní textu tohto vydania sme použili v sporných prípadoch (kde sa líšily texty vydaní, prezretých Hviezdoslavom) rukopisný materiál tohto sväzku, z ktorého je dnes známe na 80%. Taktiež sme opravili gramatické a tlačové chyby predošlých vydaní a niekoľko slov sme prepísali podľa dnešného pravopisného úzu.

Srdcom mladí sme

Ó, neodvracaj vľúdnej tváre

    odo mňa, jasný génie!

    Nedopusť, že tie sväté žiare,

    čo duše mojej na oltáre

    sám sniesols’, obživovals’ jare,

    už popol smrti pokryje.

    Ten sniežik, ktorý v tmavé vlasy

    mi frkol nehôd zámutou

    — či že sa to už zima hlási? —

    ten, učiň: nech je kvetom asi

    jablone, lebo stop ho v krásy

    svit, abo odvej peruťou…

    Tie vrásky, čo mi sadly v čelo,

    ó, zahlaď dlaňou láskavou,

    by z brázd čo upravených v dielo

    zas zbožie víd tam zašumelo —

    hej, celým jarom zatoč vrelo

    mi sprieložnelou nad hlavou!

    Tie tône, ktoré vkĺzly sa mi

    i do sviatočnej svetlice,

    ó, vypuď svetla svojho plamy,

    nech zhrá to dnu zas obrazami,

    myšlienky vzplajú medzi trámy,

    jak nebom zimným stálice.

    Na srdce však mi zvlášte bedli,

    že skazy časov nevezme;

    u jeho zdroja zhusta predli,

    sprav, nech vrie v ňom cit neporedlý;

    zlá nuda nech ho neusedlí…

    Veď vpravde srdcom mladí sme!

Koniec ukážky