Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Civilné manželstvo

Pavol Socháň

Copyright © 2023 Petit Press

Copyright ePub version © 2024 iAdverti

Copyright © 2023 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Dušan Kroliak, Martin Droppa, Bohumil Kosa, Katarína Tínesová, Eva Studeničová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-1070-3

￼

Pôvodná publikácia

Pavol Socháň. Civilné manželstvo. Vlastným nákladom. Pittsburgh 1918. 27 s.

Bibliografické poznámky

Civilné manželstvo

Veselohra v piatich dejstvách

Napísal Pavel Socháň

Vydal vlastným nákladom pôvodca v Pittsburghu. 1918

Tlačou Slovenského Hlásnika, 1601 Beaver Avenue, N. S. Pittsburgh

Osoby

Adam Koreň, rychtár.

Žofa, jeho žena.

Jozef, ich syn, neskončený študent.

Mišo Mandák, vicerychtár.

Eva, jeho žena.

Zuzka, ich dcéra.

Jano, paholok u Mandákov, Zuzkin milenec.

Mojžiš Jeiteles, krčmár.

Rifke, jeho žena.

Móric, ich syn.

Fany, ich dcéra.

Juro Vrabec, obecný sluha.

Farár.

Kôpor, parobok.

Zubec, parobok.

Borka, Marka, Hanka, dievčatá.

Slúžka u Jeitelesov.

Muzikanti, ľud.

Dej v dedine Černice, koncom roka 1883.

I. dejstvo

Priedomie na ulici.

Výstup prvý

Zuzka, potom Móric.

ZUZKA (vije pierko a spieva):

Prijdi, Janík premilený, prijdi k nám,

Ja ti za klobúčik pierko dám,

Červenú ružičku, rozmajrínček zelený.

Prijď — —

MÓRIC (s bezočivým zaľúbením hľadí s boku na spievajúcu Zuzku, konečne, vpadnúc jej fufnavým hlasom do spevu, chce ju objať).

ZUZKA (obráti sa a pretrhne spev): Ej, či vedia pekne spievať, pán Móric!

MÓRIC: Hí, to verím! Tomašovské židovky dobre sa nešalejú, len aby som im spieval a spieval.

ZUZKA: To verím, lenže u nás musejú si dať pozor, aby ich psi nepočuli.

MÓRIC: Čože? Psi, Zuzanka?

ZUZKA: Nazdali by sa, že vlk zavýja, a to neviem, či by som ich pred nimi ubránila.

MÓRIC: Si ty len veľká šelma, Zuzanka. Ale ty by si ma predsa len bránila.

ZUZKA: Musela by som, pokým by niekam neuvrzli.

MÓRIC: To by som mohol len do tvojho srdiečka.

ZUZKA: Tam už nieto miesta.

MÓRIC: Tak už tam máš niekoho na kvartieli?

ZUZKA: Pravdaže.

MÓRIC: Ale mňa tiež, ašak, Zuzanka?

ZUZKA: To sa rozumie. Ich už mám až hen potiaľto. (Ukazuje na hrdlo.)

MÓRIC: Ale ja by som rád ešte vyššie. (Špúli ústami a chce Zuzku bozkať.)

ZUZKA: Hohó, Móricko! Na takú smelosť mám veľmi dobrý flajster. (Ukazuje mu proti tvári dlaň.) Ak chcú, nuž im ho priložím, že im prejde chuť.

MÓRIC: Ale, Zuzanka, jako môžeš byť taká nemilosrdná? Vidíš, ja by som ťa hneď zjedol od samej lásky a radosti.

ZUZKA: No, to ešte tak skoro nebude. Ja nie som ani pečená, ani varená.

MÓRIC: Jaj, ty si iba posmech zo mňa robíš.

ZUZKA: A oni zo mňa blázna. (Chce odísť.)

MÓRIC: Zuzka, Zuzanka, počkajže! Mám ti niečo povedať.

ZUZKA: Mne?

MÓRIC: Tebe, Zuzanka. (Chytí ju za ruku, v ktorej drží kytky.) Vidíš, ja ťa tak rád vidím — naozaj, veľmi ťa rád vidím, daj mi to pierko.

ZUZKA (vytrhne sa mu z ruky): Čo, pero? — Im? — Nedajú sa vysmiať.

MÓRIC: Tak komu si ho uvila?

ZUZKA: Pre nich iste nie.

MÓRIC: A druhý ho mať nebude. (Chce jej vytrhnúť kytku.)

Koniec ukážky