Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Čierna princezná a ryšavý poddaný

Kniha tretia

Nena Turner

Autor: © Nena Turner, 2018

Obálka: © Katarína Jurková

Korektúra: Júlia Valčeková

Vydavateľstvo: © Elist s.r.o., Liptovský Mikuláš

Rok vydania: 2018

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN EPUB: 978-80-8197-159-4

ISBN MOBI: 978-80-8197-160-0

PRAVDA

30. 12. 2014, NENA:

Keďže bol zaspatý, tak som len vytiahla novučičký tehotenský preukaz a podala mu ho.

„Čo to je?“ nerozumel.

„Čítaj,“ prekrížila som si ruky na hrudi a čakala.

Zapozeral sa na prvú stranu s nápisom tehotenský preukaz, s mojimi osobnými údajmi a hodil na mňa šokovaný pohľad. V prvom okamihu som nevedela, či ho mám udrieť, alebo sa hrať na tvrďasku. Rozhodla som sa počkať, ako sa zachová.

„Poď ďalej,“ uhol sa a ja som vošla do jeho bytu.

Zatvoril za mnou dvere a nespúšťal pohľad z preukazu v rukách. Zatiaľ som si rozopla bundu a sledovala ho. Každý náznak neverbálnej komunikácie, každý pohyb, chcela som vycítiť jeho postoj k novinke, ktorá nám mala zmeniť životy. Kútiky úst sa mu vyrovnali a vypol hruď.

„Nemáš čo povedať?“ začala som neúprosne.

„Ja,“ konečne na mňa zdvihol oči, „to... naozaj?“

Tváril sa akoby sa snažil pochopiť, že dva a dva je päť. Len som prikývla a čakala na ďalšiu reakciu. Tá naďalej neprichádzala.

„Ja budem otcom?“ spresnil. Žeby pre istotu?

„Budeš,“ prikývla som ďalší krát, „zdalo sa mi nefér ti to zatajiť.“

„Ako dlho to vieš?“

„Test som si robila na Štedrý deň, keď sme sa pohádali.“

„Ty to vieš už šesť dní?!“ vyčítal mi prekvapene.

„Stopercentne len od dneška.“

„Prečo si mi nič nepovedala?“

„Nechcela som predbiehať a podviedol si ma.“

Vrátil mi tehotenský preukaz, posadil sa na sedačku v jeho obývačko-kuchyni a vzal si čelo o dlaní. Vytvorila sa medzi nami vzdialenosť, ktorá bola nie len fyzická, ale aj emocionálna. Doslova som videla tú priepasť, ktorá nás oddeľovala a nad ktorou balansovala naša budúcnosť.

„Mám odísť, aby si to celé mohol stráviť?“ navrhla som sarkasticky. Doteraz neviem, kde sa vo mne nabralo toľké sebavedomie, no neplánovala som ustúpiť.

„Ja... nečakal som to. Prekvapilo ma to.“

Jeho slová ma vytáčali.

Úpenlivo som si pozrela na ruky, „koľkokrát ešte povieš ja? Čo tak skúsiť sa zamyslieť nad slovom my?“

Zvesil ruky z tváre a pozrel na mňa, „prepáč.“

„Čo ti mám prepáčiť? Tvoje slová?“ urobila som krok k nemu, „ tvoje podvádzanie?“ ďalší, „ moje tehotenstvo?“, ďalší.

„Moment,“ zastavil ma zdvihnutou dlaňou, „nič také som nepovedal, nikdy som ťa nepodviedol a za tehotenstvo sú zodpovední dvaja, nie jeden.“

„Haló! Preber sa!“ skríkla som na celý byt, „ublížil si mi a nedal si si pozor, preto sme v tejto situácii!“

S nadvihnutým obočím pokrútil hlavou.

„Si tehotná. Môžeš konečne prestať fantazírovať a správať sa normálne?“

Zaskočená som na neho vyvalila oči, „prosím?! Ja fantazírujem?“ podišla som pred neho, zohla sa a zaborila mu ukazovák do hrude, „to ty si spal s bohvie koľkými.“

„Nen,“ dal mi prst preč, „ja som s nikým nespal!“

Oči ma zaštípali od sĺz, vyrovnala som sa a otočila sa mu chrbtom: „Ty mi klameš napriek tomu, že som tehotná?“

„Preboha!“ zúfal si vytočene, „ja ti ne-kla-mem!“

„Aha,“ otočila som sa, „takže hovoriť niečo iné ako pravdu podľa teba klamstvo nie je?“

Pokrčil tvár, „o čom neustále hovoríš?“

„O tom, ako si si tu užíval s Nesou!“ vybuchla som.

„S Nesou som si nikdy neužíval!“

„Ale áno!“ skríkla som a buchla päsťou do konferenčného stola, „bola som tu! Počula som vás!“

Prekvapene pozrel na stôl. „Tebe sa niečo snívalo?“

Dala som ruky v bok, „mám ti jednu vraziť, alebo ťa kopnúť medzi nohy, aby si sa rozpamätal?! Prípadne ti niečo vzácne odfiknúť?!“

„Rozpamätal na čo?!“ vykríkol zúfalo a vyzeral, akoby si chystal každú chvíľu vytrhať vlasy.

Otvorila som ústa, že mu odvrknem, no vyrušil nás štrngot kľúčov a následne odomknutie dverí. Dnu vošla Nesa, v ruke držala nákupnú tašku a vyvedená z miery pozrela raz na mňa, potom na Krisa. Mala na sebe obtiahnuté čierne rifle a zelenú bundu, ktorá jej ladila so zelenými čižmami na vysokánskom podpätku s platformou.

Zložila si z hlavy čiernu čiapku a pousmiala sa, „asi... vyrušujem, čo?“

Darovala som jej hraný úsmev. „Ty? Nikdy. Vyrušujem ja, keďže máš dokonca kľúče.“

Odložila som si tehotenský preukaz do kabelky a vykročila preč.

Kris vyskočil na nohy a pokúsil sa ma chytiť. „Nen!“

„Nedotýkaj sa ma!“ odstrčila som ho a všetky emócie vyšli na povrch. Nedokázala som ich viac skrývať. Rozplakala som sa.

Nesa tam len tak stála, ticho sa prizerala divadlu a ja by som ju v tej chvíli najradšej zaškrtila! Siahla na môjho Krisa! No vo vnútri ma bolela iná vec. Vybral si túto krásku namiesto mňa. Keď som porovnala jej a môj aktuálny výzor... ťahala som za kratší koniec. Rozhodne.

„Neodstrkuj ma!“ chytil ma opäť za ruku, tento krát silnejšie, „nepustím ťa, dov...“

„Milujem ťa! Chápeš to?!“ podarilo sa mi vyslobodiť sa mu zo zovretia. „Napriek všetkému, srala som na okolie, srala som na všetko a to kvôli viere, že ma tiež miluješ!“ vzlykala som. „Ublížil si mi.“

Pootvoril ústa a oči sa mu zaleskli. Nedokázala som mu do nich pozrieť. Objala som si ramená rukami a slzy mi tiekli a tiekli.

Pokrútil hlavou a prihovoril sa mi citlivým tónom. „Miláčik, nikdy v živote som ťa nepodviedol a nikdy by som to nespravil. Si jediná, ktorú chcem a taktiež jediná, ktorú mám.“

Prudko som ukázala prstom na Nesu, „ona je potom čo?!“

„No dovoľ,“ bránila sa a vyzúvala sa z vysokých podpätkov, „s Krisom nič nemám.“

Podišla som k nej a stáli sme tvárou v tvár, samozrejme, ja, pri mojej výške, na špičkách nôh. „A čo tie tvoje vzdychy, ktoré som počula, keď sa vrátil z Blavy?! Bol vôbec v Blave?!“

„Jasne, že bol,“ odpovedala s istotou a potom sa zarazila, „ach...tak...“

„Ach tak?! Ak by si chcela vedieť, s Krisom chodím!“

„Ešte stále chodíš?“ chytil ma za slovíčko Kris.

„Problém definície!“ vyštekla som.

Položila nákup na komodu vedľa vchodových dverí a roztiahla ruky. „Pozri... asi už chápem, čo sa stalo. Ver, že s Krisom som naozaj nikdy v živote nespala.“

Sarkasticky som sa rozosmiala, „a to ti mám akože veriť pre tvoje dokonalé očné linky, či čo?!“

„Dosť ťažko sa to vysvetľuje... vieš...“

„Myslím, že toto je veľmi ľahké pochopiť. Ťažké je neveru stráviť!“

Upriamila pohľad na Krisa. „Vždy je taká tvrdohlavá? Kompenzuje si tým svoju výšku?“

A dosť! Tvár mi určite očervenela, stisla som päste a nechýbalo veľa, aby som zavrčala. Hnev ma úplne ovládol.

„Nen,“ zasiahol Kris a postavil sa medzi nás. Pri pohľade na môj výraz vedel, k čomu sa schyľuje, „vtedy, čo som bol v Blave, tak tu neboli nijaké stony ani vzdychy, hneď, ako som sa vrátil, tak som ti napísal.“

Dala som ruky v bok, „takže ja mám potom buď halucinácie, alebo trpím schizou.“

„Nie, to ja, pretože absolútne neviem o čom hovoríš.“

Nesa sa za Krisom postavila na špičky a prihlásila sa ako v škole. „Ehm... môžem niečo povedať?“

„Ty buď ticho! Ty si tu stonala na celý byt!“ okríkla som ju.

„Nie, nestonala,“ vyslovil Kris.

„Áno, stonala,“ odvetila hneď po ňom.

A bolo to tu. Moje predstavy, stony, ktoré som počula, všetko sa mi prehralo v hlave a neodchádzalo. Ostalo len to a prázdnota niekde v žalúdku, ktorá priam bodala ako nôž.

Kris sa zarazil a s nemým výrazom sa otočil na ňu, chrbtom ku mne. „Prosím?“

„Prepáč,“ odvetila ako zbitý pes.

Kris mi klame a dokonca vyčíta Nese, že chcela priznať pravdu? Kedy sa stihol tak zmeniť? Alebo ma zaslepila láska?

„Vidíš!“ kopla som ho celou silou do zadku, „všetko priznala!“

Očami sa vrátil ku mne s prekvapeným výrazom, „ty si ma kopla?“

„Asi,“ uvedomila som si šokovaná sama zo seba a s vyvalenými očami. Naozaj som spravila to, čo som spravila?

„No...“ ujala sa opäť slova Nesa, „ja... teda my...“

Koktala, hľadala správne slová, keď sa po druhýkrát odomkli dvere a dnu vkráčala rovnako zmätená Maja.

„Zaparkovať tu je umenie,“ rozopínala si kabát a odhaľovala obtiahnuté, čierne šaty krátkej dĺžky, „deje sa niečo?“

Fajn, už tu máme dve atraktívne baby, ktoré mali kľúče od Krisovho bytu. Cítila som sa ako v nočnej more.

Kris k nej urobil tri kroky a prudko jej stiahol šál. „Sexovali ste v mojej spálni, kým som bol v Blave?“

Pozrela na mňa, Nesu a nakoniec na Krisa.

Namiesto odpovede si odkašľala, „teda... čo mi ušlo?“

„Myslím, že viem, kto rozbil vázu,“ povedala Nesa a kývla mojím smerom.

„Vázu?“ pozrela na ňu Maja.

„Vázu,“ zdôraznila, „ty vieš kedy.“

Stále sa tvárila nechápavo a potom jej to došlo. „Tamtú vázu...“

Kris prevrátil očami, pozrel dohora a potom späť na ne. „Sexovali ste v mojej posteli?“

Nesa očervenela ako paradajka a Maja nahodila ľútostivú grimasu.

„Áno...“

Kris vyvalil oči, roztvoril ústa dokorán a buchol Maju po hlave jej vlastným šálom. Pozorovala som raz jedného, raz druhého, raz tretieho a stále sa cítila ako v inej dimenzii. Alebo akoby hovorili jazykom, ktorý nepoznám.

„Áno?!“ vykríkol, „povieš len áno?“

Nesa k nemu podišla a dotkla sa jeho predlaktia, „prepáč...“

Odvrátila som pohľad z ich spojených rúk a opäť ma zaplavil smútok. Nechápavosť pominula a vnútro sa rozkričalo. Žiarlivosťou a smútkom. Suverénne som vykročila k dverám, že odídem.

„Nen,“ zatarasila mi cestu Maja.

„Nevolaj ma Nen!“ vyletela som na ňu, „to mám uveriť, že ste si sem niekoho zavolali a v Krisovej posteli využili jeho neprítomnosť?!“

Nafúkla sa: „no dovoľ... nie sme chudery, aby sme si niekoho volali na sex.“

„Tak potom?“

Nesa pustila Krisa. „Ide tu o to, že Kris ťa naozaj nepodviedol. Boli sme tu len ja a Maja.“

„Počula som ťa a šlo o sex,“ zdôraznila som.

„Áno... počula si mňa a Maju. Boli sme v tomto byte, v tej posteli, len ja a Maja,“ gestikulovala pomaly a mne akoby postupne dochádzalo čo tým chce povedať.

„Ty,“ ukázala som prstom na Nesu, „a ty,“ ukázala som na Maju, „spolu?“

„Chodia spolu už roky,“ zakončil Kris.

Zmeravela som, stuhla, potom sa mi kútiky úst vykrivili dohora a vybuchla som smiechom. Neskutočným. Krútila som hlavou, rehlila sa a nevedela prestať.

„Dostala záchvat?“ pozrela Nesa na Krisa.

„To naozaj?“ neverila som s dementným úsmevom.

Maja prišla k Nese a začali sa bozkávať. Vlastne... bozkávať bolo slabé slovo. Vášnivo oblizovať. Maja dokonca chytila Nesu za stehno a lepili sa jedna na druhú. Smiech ma prešiel a tvárila som sa presne tak šokovane a pripečene ako Kris, keď povedali, že mali sex v jeho posteli.

„Dobre,“ prerušil ich Kris, „vy dve máte šťastie, že mám teraz na robote dôležitejšie veci ako vás dve. To ale neznamená, že si to nezliznete,“ položil mi ruku na rameno a viedol ma do jeho spálne.

Nevedela som sa sústrediť, pred očami som mala obraz Nesy a Maji, takže som ani neprotestovala. Hrdosť a smútok zmizli a vystriedal ich... guláš emócií.

Kris za nami zatvoril dvere a upriamil na mňa unavenú a zmorenú tvár.

„Ja ani neviem ako sa začína takýto rozhovor,“ vyslovil zúfalým tónom, pozbieral z postele svoje oblečenie, položil ho na kreslo a posadil sa do perín.

„Teraz myslíš rozhovor o čom?“ sledovala som ho od dverí, „o tvojich lesbických kamarátkach, našom rozchode, či mojom tehotenstve?“

Usmial sa a odrazu som v jeho tvári nevidela nič predchádzajúce, len pobavenie, „nemyslíš, že dve z troch vecí sme už vyriešili?“

„Nemám ten pocit,“ pozrela som do zeme.

„Vážne nie? Láska, sadni si ku mne.“

Pozrela som na neho, „na posteľ, kde spolu spali Maja a Nesa?“

„Zdalo sa mi čudné, že som mal prezlečené obliečky a plachtu.“

Vzala som z postele vankúš a hodila ho do neho. „Prestaň! Nechcem sa smiať!“

Nepomohlo, aj tak som sa usmiala, no tvrdohlavo stála. Natiahol ku mne ruku. Pokrútila som hlavou. Naklonil sa vľavo a prepaľoval ma psím, prosiacim pohľadom. Prázdno v mojom žalúdku odrazu pominulo. Zdvihla som ruku a chytila mu ju. Stiahol ma k sebe a položil na posteľ.

„Kris!“ upozornila som ho pomedzi smiech.

Kľačal nado mnou a sledoval ma. „To, že sú Maja a Nesa lesbičky, to je fakt. Náš rozchod sa nikdy nestal, pretože si sama pred chvíľou povedala, že so mnou chodíš. A čo sa týka tretej témy, tak už viem, ako sa začína takýto rozhovor.“

Neuhla som pohľadom. „Ako?“

Naklonil sa ku mne a pobozkal ma. Jemne, nežne, úctivo a odovzdane. Pravou rukou mi vošiel do vlasov a ľavú položil ma môj pás.

„Som na smrť vydesená,“ povedala som cez bozky a Kris prestal.

Otvoril oči, chytil mi tvár do oboch rúk a úpenlivo na mňa hľadel.

„Myslíš, že ja nie?“ vyslovil.

Vydýchla som zúfalo, „to si mi „pomohol“. Okrem iného, Nesa a Maja nás určite počúvajú cez dvere a už všetko vedia.“

„Nese a Maji verím, tie nerieš. A tehotenstvo? Neviem, čo ti mám povedať. Neviem, ako sa v takejto situácii správať. Som zaskočený, šokovaný, no som si istý vecami, ktoré sú dôležité.“

„Že nás zabijú a odsúdia?“ spýtala som sa afektovane.

„Nie. Za posledné dni, keď to bolo medzi nami také, aké bolo, som si uvedomil, že som totálne psychicky zničený. Nezvládal som ani pomyslieť na to, že sme sa rozišli. Preskakovalo mi. Lebo ťa milujem a viac bez teba nedokážem byť.“

Rozbúchalo sa mi srdce a dotkla som sa jeho hrude. „Naozaj?“

„Nen,“ chrbtom ruky ma pohladil po líci, „som síce šokovaný, že si tehotná, no to dieťatko je naše. Možno nás odsúdia, ale vieš čo? Je mi to totálne jedno. Lebo ide o nás troch. A prisahám ti, že vždy budeme traja.“

„Ty si pripravený to prijať?“

Rukou mi vošiel do vlasov, „ja neutečiem. Viac sa tebou nedám odbiť.“

„Odbiť?!“ spýtala som sa pobúrene, „počula som Nesu stonať!“

Usmial sa a dal mi pusu na čelo, „aj keď ti niekedy trošku šibne a kopneš ma do riti, aj tak ťa zbožňujem.“

Nadvihla som obočie, „počula som dobre, že si o mne povedal, že mi niekedy trošku šibne?“

Prikývol so smiechom, „áno.“

Vzala som spod seba malý vankúš a začala ho ním mlátiť- „Tu máš!“

„Nie, nie,“ vytrhol mi ho z rúk a bozkával ma.

Pritiahla som si ho bližšie k sebe a vychutnávala si jeho pery. Tie, ktoré som dôverne poznala a tie, ktoré boli vždy moje. Konečne som tomu začínala veriť. Bez žiarlivosti. Dobre, dobre. Toto bol môj a Krisov vzťah. Ale dieťa? Dieťa!!! Hučalo mi v hlave, no držala som to v sebe. Prečo? Zúfalo som sa zamilovala, zúfalo mi chýbal, zúfalo som chcela náš vzťah napraviť, a teraz sa to deje. Tehotenstvo som zatiaľ zatlačila do úzadia.

Prerušilo nás až klopanie. Prestali sme a pozreli sa na seba.

„Už ste sa udobrili?“ kričala Maja cez dvere.

„Môžeš nás nechať?“ odkričal jej.

„Áno, ale my tu bývame a aktuálne sa nám nechce nikam ísť, lebo sledujeme dosť zaujímavú telenovelu. Vás dvoch.“

„Ony tu bývajú?“ nadvihla som obočie a posadila sa, „až teraz som si uvedomila, že sme nedoriešili, že majú kľúče. Prečo?“

Kris sa postavil a s podráždeným výrazom sa prešiel od postele k dverám spálne. Prudko ich otvoril na ledva desať centimetrov.

„Začínate ma štvať,“ oznámil im nasrdený, „mám vás síce rád, no konečne si nájdite byt.“

„Chápeme, že sa kvôli tomu sexu hneváš,“ vravela Nesa, „ale za toto nedorozumenie môže Nena.“

Vystrelilo ma z postele ako stíhačku, prebehla som ku Krisovi, odstrčila ho, otvorila dvere dokorán a hľadela na obe.

„Môžem za to ja?! Nemali ste na dverách ceduľku- Pozor, sexujú tu lesby!“

Zbledli a hneď na to očerveneli, presne ako predtým. Prevalcoval ma pocit viny a ľútosti. Nemyslela som si, že dnes niečo podobné budem cítiť.

„Vlastne,“ uvedomila som si svoje slová, „nemyslela som to tak, no rozhodne to nebola moja vina.“

Maja si dala ruky vbok. „Mala si zazvoniť.“

„Zazvoniť?“ nadvihla som obočie, „Kris bol v Blave, podľa môjho očakávania mal byť byt prázdny!“

„Jaj,“ usmiala sa Nesa, „nejako nám to nedošlo.“

„Vidíš,“ skočil nám do rozhovoru Kris, „čo si tu vlastne robila?“

„Chcela som ťa prekvapiť,“ prezradila som, „mala som pripravené veci a plánovala som uvariť večeru.“

Zvesil ramená a zjemnil výraz, „toto si pre mňa chcela urobiť?“

Prikývla som a prekrížila si ruky.

„A keď som odomkla dvere, počula som zo spálne... veď si vieš domyslieť.“

„Viem,“ pohľadom prepichol Nesu a Maju, „pomohol som vám, no konečne si už nájdite byt.“

„Ja viem,“ povzdychla si rezignovane Nesa, „ale je to ťažké. Maji sa nevyhovie ľahko.“

Kris sa uškrnul, „vyhovie sa jej ľahko. Veď chodí s tebou.“

Maja vybuchla smiechom a keď zbadala pohľad svojej priateľky, zarazila sa, „prepáč, zlato.“

„Vtipkujem,“ pridal sa k nej Kris.

„Čoskoro sa odsťahujeme, prisahám,“ odvetila Nesa a nerobila si ťažkú hlavu z ich doberania.

Uvažovala som nad novými odhaleniami, nachádzala nové skutočnosti, a v tom mi napadla jedna vec. Snažila som sa byť ku Krisovi úprimná, dobre vedel, že na obe žiarlim, tak z akého dôvodu to tajil?

„Prečo si mi o nich nepovedal?“ spýtala som sa Krisa.

„O nich dvoch?“

„Áno,“ nástojila som, „že sú pár a bývajú s tebou. Nemajú inú možnosť?“

„Okolie nevie, že sme pár,“ vysvetlila namiesto neho Maja, „len moji rodičia, Nesin otec, Kris, a teraz ty. Nemáme kde bývať, lebo nás vyhodili.“

„Vyhodili?“ zopakovala som šokovane.

„Žijeme na predpotopnom Slovensku, jeho zaostalom východe a byť inej orientácie sa proste nenosí.“

Po Nesiných slovách ma prekvapujúco prepadol pocit pochopenia a súcitu. Čo? Naozaj? K Nese a Maji? Na ktoré som chorobne žiarlila? Dnešný deň bol plný prekvapení. A ja som tam len stála a ovaľovala ma jedna novinka za druhou.

„Ani vaši rodičia to nechápu?“ vyvodila som si logicky.

Maja vzala ešte stále nevybalený nákup a začala ho s Nesou v kuchyni ukladať na poličky do chladničky. Musela som uznať, že sa tu vyznali veľmi dobre. Ako som si nemohla nevšimnúť, že u Krisa niekto býva? Síce ma sem v istom bode prestal brávať a vždy si našiel výhovorku, ale aj tak. Dve ženy v jeho byte a ja to nezistím?

„A ty si myslíš, že dedina ako Nawara príjme len tak, pokojne, že vdova čaká dieťa so švagrom?“ uškrnula sa na mňa Nesa, „začni sa pripravovať na reči.“

„Nerobíme nič hrozné. Len sme sa zaľúbili,“ bránil nás Kris.

Maja sa oprela lakťami o kuchynský pult, ktorý oddeľoval kuchyňu od obývačky. „To máš pravdu, no ani ja a Nesa nerobíme nič zlé. Do nikoho sa nestaráme, nikomu neubližujeme, neukazujeme sa, a napriek tomu to naše rodiny odsúdili. Nečakajte, že obídete inak.“

„Fajn,“ sadla som si oproti nej na kuchynskú stoličku, „ako ste sa dali dokopy?“

Zahľadela sa mi do tváre. Boli sme od seba vzdialené asi štyridsať centimetrov, presne na šírku pultu. „Ja a Nesa?“

Prikývla som.

„Zmeškala autobus,“ vysvetlila dvoma slovami, vystrela sa a odložila mlieko do chladničky.

„Nerozumiem.“

„Zmeškala posledný autobus a zavolala mi, či by u mňa nemohla ostať na pár hodín, kým jej pôjde prvý ranný spoj. Vieš, pokazilo sa jej auto a mala ho v servise.“

„Čiže u teba počkala pár hodín?“ vysvetlila som si.

Nesa ku nej došla zozadu, chytila ju za boky a pobozkala na krk, „odišla som od nej po troch dňoch.“

Niekomu by sa možno nadvihol žalúdok, pobúrili by sa, no keď som ich videla spolu, ako sa tvária, keď sa dotýkajú jedna druhej... usmievala som sa. Žiarlivosť praskla ako balón, viac neexistovala a zrazu som bola svedkom čistých citov a lásky. Tak otvorene a vrúcne hovorili jedna o druhej, že mi to prišlo úplne prirodzené. Napriek odlišnosti. Možno to bolo tehotenskými hormónmi, tiež zaľúbenosťou, ale každopádne sa udialo niečo, čo som si predtým nevedela predstaviť- pre Maju a Nesu som mala pochopenie.

„Teraz, keď už...“ pridal sa do rozhovoru Kris.

„Ticho,“ zahriakla som ho a stále sledovala Nesu s Majou, „rozprávajú sa ženy.“

„Odrazu?“ vyčítal mi.

„Áno,“ zahryzla som si do spodnej pery, „myslíte, že nás s Krisom tiež odsúdia?“

Nesa si oprela bradu o Majine rameno a uškrnula sa na mňa, „očakávaš niečo iné?“

Vydýchla som si, „ „ďakujem“.“

„Samozrejme, že to nebudete mať jednoduché,“ doplnila ju Maja, „no je nepodstatné, čo si druhí myslia, pokiaľ sa úprimne milujete.“

Veľmi som túžila byť ako ony. Ničím sa netrápiť. Len si žiť a nikoho a nič neriešiť. Hovorilo sa to krásne, no vo vnútri som cítila neustále vypätie a strach. Nedokázala som s tým nič urobiť.

„Ako s tým dokážete byť tak vysporiadané?“ spýtala som sa obdivne.

„Aj ty si,“ odvetila Nesa.

„Vôbec nie som,“ krútila som hlavou.

„Vážne? A kto sa tu bil o Krisa ako levica?“

Mala pravdu viac ako som si dokázala pripustiť. To ja som šalela, ja som nariekala, ja som sa s nimi chcela biť, a to všetko pre svoju žiarlivosť. Postavila som sa zo stoličky a vrátila sa ku Krisovi stojacemu pri sedačke, ktorý mal na tvári výraz, akoby bol svedkom nadprirodzeného javu. Položila som mu ruky na ramená, pritiahla si ho a objala. Držala som ho v objatí a na tvári cítila jeho vlasy.

„Prepáč,“ pošepkala som.

„Fíha,“ vzal prameň mojich vlasov medzi prsty a hral sa s ním, „ty sa ospravedlňuješ mne? Príjemná zmena.“

Kútiky úst mi poklesli a hanbila som sa za svoje správanie.

„Mala som ti otvorene povedať, čo som počula, a spýtať sa ťa na to. Nie robiť unáhlené závery a držať sa ich.“

„Nen, si moja prvá skutočná a jediná láska. Budeme mať bábo. Ver mi, dobre?“

Postavila som sa na špičky a boli sme pri sebe tak blízko, že som mu mohla na tvári spočítať Toldovské, ryšavé pehy, ktoré tak často kritizoval.

„Už ti budem veriť. A taktiež budem veriť nášmu vzťahu. Budeme to mať ťažké, no nemáme inú možnosť než bojovať. Sľúb mi niečo.“

V očiach som mu vyčítala súhlas. „Láska, sľúbim ti všetko. Len v nás ver.“

Oprela som si čelo o to jeho, „keď mi opäť šibne, nevzdaj to so mnou, ale priveď ma späť na zem.“

Usmial sa ako najžiarivejšie slniečko, „spoľahni sa.“

Neovládla som sa a pobozkala ho. Na tie najsladšie a najjemnejšie pery.

„A keď sme už všetci opäť zadobre,“ zastavila nás slovne Nesa, „uvaríme s Majou obed na definitívne zakopanie vojnovej sekery?“

„Zakopanie sekery?“ zopakovala som po nej, „nijaké neb.... dobre,“ odmlčala som sa, „priznávam, chcela som ti vytrhať vlasy a vraziť ti.“

„Koľká úprimnosť. To zo žiarlivosti?“

Posadila som sa na gauč. „Áno.. pozrite sa na seba a na mňa. Ste... ženskejšie, viac sexy. Ja som jednoduchá.“

„Jej,“ usmiala sa, „ďakujeme za kompliment.“

„Zlato,“ chytila ju Maja za rameno, „to nebol kompliment.“

„Nemáš pravdu,“ posadil sa ku mne Kris, „môžeš si byť istá, že ty ma priťahuješ viac, ako tie dve dokopy.“

Odfrkla som, „to nie je možné.“

Pohladil ma po predlaktí, „je, pretože ty si časť mňa. To, čo potrebujem a mám v srdci.“

Ohromene sa mi roztriaslo celé telo. „P.. prosím?“ objala som ho, „milujem ťa z celého srdca, Kris Told.“

Cítila som jeho vôňu, dych, tep srdca, všetko... tak odovzdaní sme boli jeden druhému.

„Kris hovorí pravdu,“ vyrušila nás v krásnej chvíli Nesa.

„Ako to myslíš?“ opýtala som sa.

„Bývame tu s ním, vidí nás v tielkach a nohavičkách a nič to s ním nerobí. Pritom ty budeš o chvíľku vyzerať ako hroch.“

Ohromená z jej slov som pustila Krisa a pozrela na ňu ku kuchynskej linke. Nastalo hrobové ticho a Kris ju prebodával pohľadom.

„Nes,“ oslovila ju Maja, „zbožňujem tvoje ústa, dokážeš s nimi robiť neskutočné veci, no toto je chvíľa, kedy by človek mal držať jazyk za zubami.“

„Čo?“ striedala pohľad z jedného na druhého, „nepovedala som nič zlé.“

Maja pozrela na mňa, „Nesa tým chcela povedať, že sa čo najskôr odsťahujeme, prisahám.“

„To si píšte,“ upozornil ich Kris so zdvihnutým ukazovákom, „teraz urobte obed a my dvaja ideme do mojej izby.“

„Vykonáme, šéfe,“ zasalutovala Maja.

Obidvaja sme sa postavili a smerovali do spálne.

Druhýkrát za nami zatvoril dvere. Vzala som malý vankúš, posadila sa na posteľ do tureckého sedu a objímala ho. „Takže, teraz sa vážne porozprávame?“

„Presne tak,“ posadil sa oproti a pozoroval ma, „čo navrhuješ?“

„Neviem,“ odvetila som sarkasticky, „myslím, že o pár mesiacov porodiť.“

„Nen,“ zvážnel, „nemyslel som to takto. Skôr ide o zmeny, ktoré nastanú.“

„Čiže v preklade, či to povieme okoliu a našim, alebo nie?“

„Uvedomujem si, že to bude komplikované...“

„Komplikovaný môže byť stav na Facebooku. Toto je veľmi komplikované, priam zamotané a neriešiteľné ako námornícky uzol,“ poopravila som ho.

„Presne... preto sa ťa pýtam, čo navrhuješ?“

A sranda skončila. Bolo načase rozhodnúť sa. Nie pre seba. Ale pre človiečika, ktorého som nosila pod srdcom.

„Čo ja navrhujem?“

„Áno. Mali by sme sa dohodnúť.“

„Fajn,“ odložila som vankúš, „chcem to zatiaľ tajiť.“

Doslova sa mu na tvári zjavili pochyby a prekvapenie. Bol nervózny. Môj postoj očividne nezodpovedal tomu jeho.

Pomrvil sa, „ale uvedomuješ si, že sa to nedá tajiť až do pôrodu? Podľa mňa by bolo lepšie rovno ľudí šokovať.“

„Nie,“ krútila som hlavou, „musím ti pripomenúť Jamesa?“

Prisadol si bližšie. „Ani pre mňa to nie je jednoduchá situácia, ale faktom je, že to bude na tebe vidno... rozumieš?“

„A to chceš, aby som nabehla domov a povedala- počujte, čakám dieťa s Krisom?“ spýtala som sa prehnane.

Prikývol bez toho, aby sa ho moje slová dotkli. „Možno. Lepšie to už nebude...“

Nechcela som vidieť sklamanie v očiach ľudí, ktorých som mala rada. A pri mojich rodičoch a Toldovcoch by sa to stalo. Ľahla som si a tvár si zakryla vankúšom. Bola som zúfalá.

„Nen, len to chcem mať všetko za sebou.“

„Ako môžeš byť taký pokojný? Zo začiatku ťa to tiež šokovalo.“

Dal mi vankúš preč, odhodil ho bokom a naklonil sa nado mňa.

„Myslíš, že som úplne v pohode? Nie som, len som z tejto situácie chorý a neviem ako to vyriešiť. Vieš prečo? Lebo toto sa vyriešiť nedá. Nezmeníme fakt, že sme spolu a že si tehotná.“

„A čo mám povedať ja?“

Chytil ma za ruky a vydvihol do sedu. „Nie si jediná, koho sa to týka.“

„Ale ja som tehotná,“ vyhodila som mu to opätovne na oči.

„A ja,“ zdôraznil, „nie som hovädo, aby som ťa v tom nechal. Neviem čo robiť, neviem aké zlo nastane, no budem vedľa teba. To si zapamätaj.“

Znervóznela som. „Sľúbiš mi ešte niečo?“

„Že vážne neodídem?“ hádal.

Pokrútila som hlavou, „sľúb mi, že to necháš na mňa. Ja rozhodnem, kedy to povieme.“

Nahlas si povzdychol. Bolo na ňom vidno, že proti svojej vôli, no súhlasil .

Tomu okamihu, že budeme musieť všetkým oznámiť, žesme spolu, som sa jednoducho chcela vyhnúť. A teraz k tomuto strachu a obave prišlo aj tehotenstvo. No jedna vec ma tešila. Kris ma nepoviedol. A moja žiarlivosť voči Nese a Maji sa vytratila.

BALKÓN

KRIS:

Nena chcela všetko tajiť. Necítil som, že by som bol oprávnený o tom rozhodovať. Tehotenstvo rozhodne ovplyvnilo viac jej život ako môj. Ehm... fajn... klamal som. To tehotenstvo ma úplne odrovnalo a chcel som zdupkať. No hral som sa pred Nenou na zodpovedného. Takého, aký som nebol.

Po dlhom rozhovore a výbornom obede s mojimi spolubývajúcimi som odprevadil Nenu k autu. Stála tam a cítil som sa neskutočné malý.

„Naozaj ťa nemám odviesť?“ nástojil som.

„Nie, mám tu auto, zvládnem to.“

„Tak dobre,“ poriadne som jej napravil čiapku, „aby si mi neumrzla.“

Rozosmiala sa, „idem do auta.“

„Kým sa vyhreje, tak to potrvá.“

„Si starostlivý,“ postrehla a s úsmevom mi zapla bundu. Nemal som ju zapnutú, lebo sme boli pred bytovkou a zdalo sa mi to zbytočné.

„Voláme si, píšeme si, dobre?“

„Spoľahni sa.“

Na poriadnu rozlúčku sme sa ešte pobozkali, nasadla do auta a sledoval som, ako odchádza. Je tehotná, je tehotná, je tehotná, bežalo mi hlavou s červeným varovným signálom v pozadí. Čo som to dopustil? Kris, ty idiot!

Keď som sa vrátil do bytu, Maja s Nesou akurát umývali riad po svojom kuchtení.

„Tak,“ začala Nesa a utierala pohár, „budeš oteckom?“

„Vyzerá to tak,“ položil som kľúče na komodu a hodil sa na gauč. Ležal som na chrbte a nohy si vyložil na operadlo. Čo robiť?

„Čakala by som, že sa zachováš inak,“ pripojila sa Maja, „napríklad skočíš z okna so slučkou okolo krku... vieš, pre istotu.“

Posadil som sa celý bledý. „Akože ti pripadám pokojný?“ opýtal som sa priškrteným hlasom.

Prikývla hlavou s drobným úškrnom, „tak toto je adekvátna reakcia, s akou sme aj počítali.“

Veľmi sa na mojej situácii bavili, čo som im náležite zazlieval. Vôbec to nebolo smiešne. Práve naopak.

„Prestaňte, obidve! Viete v akých som sračkách? Máte cigu?“

„Páni,“ sklopila ramená Nesa, „netušila som, že si tak perfektný herec. Pred Nenou si sa držal.“

Bol som tak vystresovaný, že som jej slová neriešil a posadil sa na barovú stoličku.

„Tak máte tú cigu?“ zúfal som si.

„Máme, ale fajčiť nebudeš,“ vysmiala ma Maja.

„Tak idem po nejaké do večierky.“

„Nie!“ nahnevala sa Nesa a buchla utierkou na riad vedľa mojej ruky, „teraz si sa s Nenou udobril, chceš si to posrať? Dobre vieš, že neznesie cigarety.“

„Nedozvie sa to a ja sa upokojím,“ povzdychol som si a zakričal z plných pľúc, „bože! Ako by som si dal panáka.“

„Teraz už preháňaš,“ kritizovala ma Maja.

„Keď mi ukázala ten tehotenský preukaz, skoro ma vo dverách vystrelo.“

„Veríme ti, ale za to si môžete obaja. To ti mám hovoriť o ochrane?“ hrala sa na rodiča Nesa.

„Nie vždy ju máš poruke. Nemôžem za to, že vy dve toto riešiť nemusíte.“

Maja sa uškrnula, „áno, náš vzťah je dokonalý.“

Závidel som lesbičkám, mojim najlepším kamarátkam, čiže som dopadol, klesol na úplné, imaginárne dno. A tak som sa aj cítil.

„Idem vyskočiť z okna,“ postavil som sa.

„Prestaň,“ rozosmiala sa Nesa, „skôr sa začni správať normálne.“

„Normálne?“ nerozumel som, „veď ja nie som iba v riti. Ja som v úplnom pekle, pekle, ktoré sa volá môj život.“

„A?“ nechápavo pokrútila hlavou Maja.

„Som zúfalý.“

Mávla nad mojimi slovami rukou, „to je bezpredmetné.“

Vystrúhal som grimasu, „ako to môžeš povedať?“

„Fajn, očividne si aj napriek čiernej hlave, viac blond, ako sme si mysleli,“ utrela Maja linku a posadila sa oproti mne za pult, „teraz dobre počúvaj... je čas, aby si sa vzchopil.“

„Vzchopil?“ nerozumel som, čo tým myslela.

„Kto za tebou chodil, keď si drogoval? Teda... ten, kto ti nenosil prášky, samozrejme.“

Odrovnala ma otázkou a veľmi dobre vedela, že ma tým ranila. Že trafila do čierneho. Rozhovor sa mi začínal páčiť stále menej a menej.

„Nena...“

„Kto ti vybavil liečenie?“ bodala nemilosrdne.

„Nena.“

„Komu si volal z liečenia?“

„Nene.“

„Komu si dal prsteň, ktorý ti dali, keď si odišiel z liečenia?“

Oprel som sa lakťami o stôl, „Nene.“

„Kto to s tebou nevzdal, aj keď si kvôli tebe zlomil ruku?“

Pri týchto slovách mi zovrelo srdce a ledva som dokázal potlačiť spomienku na to najhoršie, čo som kedy vykonal. Fyzicky ublížil osobe, ktorú som ľúbil.

„Nena.“

„Kto ťa miluje a bil sa tu s nami?“ neprestávala.

Prevrátil som očami, „Nena, a viem, kam tým smeruješ...“

„Nie, nevieš,“ prerušila ma, „kedy si tu bol ty pre ňu?“

Zasekol som sa s otvorenými ústami.

„Ja...“ rozmýšľal som, „vlastne...“

„Už ti to došlo?“ spýtala sa Nesa, „teraz je rad na tebe.“

„Toto nie je hra!“ zavrčal som.

„Uvedomuješ si, že ona prišla za tebou?“ vysvetlila Maja.

„Obvinila ma z niečoho, čo nebola pravda,“ zdôraznil som.

„Myslíš, že to bola jej vina?“ spýtala sa Nesa.

„Áno!“ rozhodil som rukami, „neverila mi.“

Ukázala na mňa, „to ty si jej nepovedal o nás dvoch.“

„Nebol dôvod, mala mi jednoducho veriť.“

Obidve sa naraz v zlomku sekundy rozrehotali. Vyviedlo ma to z rovnováhy a pozoroval som, ako sa spoločne smejú na mojich slovách.

Nakoniec Maja pokrútila hlavou, „Kris, viem, že si ešte nemal vážny vzťah, no ako kamarátka ti vravím, že ženy sa nehrajú na jednoducho veriť, na možno, alebo prázdne slová. To, o čom je žena presvedčená na základe dôkazov, je pre ňu fakt, nech už muž povie čokoľvek.“

„Ale..“ ohradil som sa.

„Žiadne ale,“ zastavila ma Nesa, „Nena vnímala len to, že si šiel za nami, že si bol s nami. Tvoje slová a výhovorky absolútne neriešila... ver mi.“

„Keď...“

„Nie,“ zastavila ma Maja.

„Veď...“

„Nie, nie, nie,“ povzdychla si Nesa, „proste nie. Ty, ako muž, musíš konať. Drž ústa a rob. Inak choď do riti... tak to funguje v skutočnom živote.“

„Takže podľa vás je rad na mne, aby som sa činil. V tom prípade mám ako chlap, muž, základnú otázku. V čom? Ako?“

Vymenili si medzi sebou pohľady, akoby stáli nad zomierajúcim, ktorého ľutujú.

„Mám základnú radu,“ žmurkla na mňa Maja, „rozhodne sa nechcieť opiť, zapáliť si, skočiť z okna.“

Po druhýkrát som zakričal a oprel si čelo o pult.

„Skôr ako si rozbiješ hlavu, tak sa zamysli nad tým, čo by Nenu potešilo, prekvapilo a urob to,“ navrhla Nesa.

Neskutočne ma vytáčali. Áno... ťažko sa s nimi vychádzalo, ale ich plus bolo, že sme sa poznali roky, boli tu pre mňa v ťažkých chvíľach, poznali ma a hlavne... aktuálne mi chceli pomôcť. Mal som ich rád a bol som im nesmierne vďačný.

Koniec ukážky