Zuzana Mojžišová

Kristus a iné miniatúry

© Zuzana Mojžišová, 2024

Illustrations © Zuzana Mojžišová, 2024

Design & Layout © Michal Mojžiš, 2024

© Artforum, 2024

Font faces: PT Serif © ParaType Ltd., 2009

Vydanie publikácie z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia

Zuzana Mojžišová

KRISTUS A INÉ MINIATÚRY

I.

Život

Nie obyčajný. Život ako taký.

Dvadsaťjedentisícstosedemdesiatosem ráz sa ráno zobudila.

Približne dvetisícsedemstokrát vošla do školy.

Circa sto ráz strieľala zo vzduchovky.

Možno aj tritisíckrát niekomu z očí do očí povedala, že ho ľúbi. Nie vždy tomu istému človeku.

Určite aspoň šestnásťtisíc ráz domácim miláčikom naliala do misky čistú vodu a omnoho viac ráz im dala nažrať.

Zhruba desať ráz tisíckrát prešla kus lesa.

Okolo tisíckrát opustila rodné mesto.

Aspoň miliónkrát navarila obed.

Plus-mínus dvadsať ráz bola na pohrebe. To je zatiaľ veľmi pekné číslo. Ak dožije, bude rásť. Číslo, nie ona.

Jedenkrát bola na didžine.

Približne tridsať ráz letela lietadlom.

Circa osemtisíc návštev obchodu s potravinami vykonala.

Možno aj 1457 krát jej krása vzala dych.

Určite aspoň dvadsať selfíčok si spravila.

Zhruba pätnásťtisíckrát sa o niekoho na život a na smrť bála.

Okolo desaťtisíc ráz sa pozrela na hviezdne nebo nad sebou.

Aspoň tisíc ráz krát trikrát vymenila decku plienku. Veľmi hrubý odhad.

Plus-mínus dvetisíc krabičiek cigariet vyfajčila. Hanbí sa za to.

Jedenkrát bola v Getsemanskej záhrade.

Približne, či vlastne presne koncom marca pravidelne podáva daňové priznanie.

Circa desaťkrát hrala vo sne curling, naživo nikdy.

Možno aj lepšie bude, ako je teraz.

Určite aspoň štyristopäťdesiat ráz sa prihlásili každomesačné krvavé dni.

Zhruba trikrát zapadla do snehu až po pás.

Okolo stokrát tankovala benzín.

Aspoň stokrát plakala pri filme.

Plus-mínus dvadsaťjedentisícstoštyridsať ráz šla večer spať.

Jedenkrát ju zrazilo auto.

A ešte aj rumence v tvári, návštevy záchoda, slzy, orgazmy, opice, horúčky, vraždenie hmyzu, eutanázie domácich miláčikov, drobné krádeže, zakázané ovocie, klamstvá, klebetenie, prdy… ale to sa vraj nepatrí vytrubovať do sveta.

II.
Zima

Mýty

O stvorení človeka

Kreátor si neskôr za otca nevedel spomenúť, prečo sa vlastne rozhodol presedieť taký dlhý čas v takej hlúpej polohe. A navyše v januári. Celé telo ho z nej bolelo, najmä tam v strede. Vraj že je prekážkový sed oboma nohami naraz aspoň pätnásť minút a navyše v hlbokom predklone pre telo prospešný. Vraj veľmi posilňuje imunitu. Vtákom si pričapil vajcia, normálne mal pocit, že keď to skončí, jedno od druhého a od tretieho si už v živote neodlepí. Úplne mu to tam v strede všetko horelo. Po štvrťhodine sa zvalil ako podťatý. Bolesť v svaloch a kĺboch povolila, teplo v epicentre ani zamak.

„Čudné,“ mrmlal si Kreátor popod nos, „nepríjemné.“ Schúlil sa do klbka. „Schrupnem si.“

Zdriemnutie sa napokon natiahlo nadlho.

„Čo…!? Čo je to?!“ otvoril Kreátor prekvapene rozospaté oči a mohutnou dlaňou si siahol do rozkroku. Zdvihol hlavu a… uvidel, že škrupinka na pravom vajci sa mu rozpukáva, na ľavom tiež, vták sa od toho zdesene dištanoval… z praskliny na pravom vajci sa vystrčil prštek, na ľavom tiež… dlho netrvalo a z pravého vajca vyskočil malinký šuhajík a z ľavého o kúsoček včaššie malinkatá dievka.

O stvorení sveta

Kreátorovi nebolo najlepšie. Sprvu aj mal ambície a chcel sa starať o dievku so šuhajíkom, ale po tom sa na to typicky po kreátorsky dunivo vyprdol, lebo nebola s tými dvoma rozumná reč. Odvtedy ich už iba ukradomky pozoroval.

Dievka skutočnosť, že sa narodila o kúsoček včaššie, naplno využívala. Šuhajíkovi všetko to dievkino buzerovanie od nevidím do nevidím hrozne liezlo na nervy. Dumal, čím iným by ju zabavil. Potom dostal spásonosnú myšlienku:

„Čo keby sme začali tvoriť svet?“

Dievka najprv o takom dačom ani počuť nechcela, žralo ju, že také dačo napadlo jemu, a nie jej. Napokon ju však nuda natoľko zhrýzala, až s bratovým plánom súhlasila.

A pustili sa do roboty. Vzduch, nebo, hlbiny, lesy, kroviny. Voda, pôda, kvetiny, medvede a najrozličnejšie plodiny. Tma a svetlo. Šuhajíkovi by aj stačilo, no dievka nie a nie prestať. Sopky, jaskyne, sýkorky, prach, priehlbne, potoky. Dažde a ohne. Kreátor nevychádzal z údivu, podchvíľou zabiehal do neďalekého brezového hájika a kontroloval si rozkrok; predstava, že by sa mu gule opäť zdurili a rozpukli a… strach pomyslieť. Medzitým dievka so šuhajíkom stvorili hromy-blesky.

V ten deň našiel dievku so šuhajíkom pod palmou, mokrí od potu aj mora oddychovali, práve stvorili vráskavca, bola to poriadna fuška.

„Mohol by som vám nejako pomôcť?“ spýtal sa ich Kreátor.

„Daj pokoj,“ odvrkla dievka.

O stvorení frtuličky kráľovskej

Kreátor sa nenechal dievkiným odvrknutím zahnať do kúta. Zašiel si do brezového hájika, tam si nôžkou dupol, jemu nikto rozkazovať nebude, odfrkol si a do diela sa pustil a…

… stvoril frtuličku kráľovskú, tentoraz jednoduchšou cestou, nie cez posilňovanie imunity. Názov mala frtučlička kráľovská veselý a trochu aj vznešený, vizáž surrealistickú, ale čoby, netrochárme, vizáž mala prinajmenšom sursursurrealistickú. Jedným slovom: paskuda. Kreátor popustil fantázii oprate možno až nad únosnú mieru. Nechal sa inšpirovať všetkým, čo dovtedy stvorili dievka so šuhajíčkom, plus pridal nápady z vlastnej hlavy.

Frtulička kráľovská mala dve hlavy, tri oči, osem chlpatých ušných lalôčikov, nos s rohom a k tomu ňufák aj zobák, rozoklaný jazyk, v hube samé tesáky plus vonku štyri kly, líca pokryté fialovým perím, sedemdesiatsedem ritných otvorov cudne prekrytých sukňami, hrubočizný dlhý krk, pod ktorým ovísal vodný lalok, krídla – veľké na chrbte, malé na bruchu, prsné bradavky smerovali dnu namiesto von, potom dva falusy a jednu pičku, vajcia žiadne, tucet nôh – niektoré zakončené kopytami, niektoré zakončené labkami, niektoré zakončené hnátmi, šupinaté bočné plutvy, vak na mláďatá… Vo vnútri to bol ešte väčší bordel, napríklad: slepého čreva iba polovica a osem obličiek, všetky na pravej strane interiéru.

Kreátor oddychoval, s úľubou si prezeral, čo stvoril.

Frtulička kráľovská, ešte mierne spomalená, akási nerozkukaná, vytrhla briezku z koreňov a zamyslene ju obžierala. Keď sa najedla, schúlila sa vedľa Kreátora.

Zaspali.

Zobudil ich dievkin ryk:

„Toto čo má znamenať?! Toto ako si si mohol dovoliť?! Toto je nehoráznosť!!“

Kreátor položil frtuličke kráľovskej dlaň na šiju, lebo cítil, že v stvorení začína vrieť krv. Hľadel dievke do očí.

„Však povedz aj ty niečo,“ obrátila sa na šuhajíka.

„Toto čo má znamenať?! Toto ako si si mohol dovoliť?! Toto je nehoráznosť!!“ zašepkal šuhajík.

Kreátor vzal frtuličku kráľovskú za labku, obrátili sa tým dvom chrbtami a vykročili do útrob brezového hájika. Odvtedy ich nikto nikdy nevidel.

Koniec ukážky