Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Myšlenky moudrých lidí 1

Lev Nikolajevič Tolstoj

Copyright © 2024 Petit Press

Copyright ePub version © 2024 iAdverti

Copyright © 2024 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Tibor Várnagy, Bohumil Kosa, Martin Droppa, Henrieta Lorincová, Anna Studeničová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-1005-5

Pôvodná publikácia

Lev Nikolajevič Tolstoj. Myšlenky moudrých lidí I. Nakladatel B. Kočí. Praha 1910. 139 s.

Bibliografické poznámky

Hr. Lev N. Tolstoj: Myšlenky moudrých lidí Díl I. (Leden - červen.)

Svazek IX.

Sebevzdělání

Pořádá Jos. Pelcl.

1910.

Na každý den v roce vybral Hr. Lev N. Tolstoj.

Přeložil G. Šuran.

Nakladatel B. Kočí v Praze, Františkovo nábřeží čís. 14 n.

Knihtiskárna Jos. B. Zápotočný v Rokycanech.

Předmluva vydavatelů

Za těžké nemoci Lva Nikolajeviče Tolstého v lednu roku 1903., kdy život jeho visel na vlásku, a slavný spisovatel nemohl se oddávati práci obyčejné, cítil se nicméně silným dost, aby pročítal evangelium a aby, utrhávaje po svém zvyku každý den listy kalendáře, jenž visel v jeho ložnici, pročítal otištěné tam výroky různých znamenitých mužů. Ale kalendář onoho roku byl dočten, a Lev Nikolajevič, nemaje nic jiného po ruce, usmyslil si, že sám si sestaví výpisky z různých myslitelů na každý den. Denně, leže v posteli, na kolik mu dovolovaly síly, dělal tyto výtahy, a výsledkem této práce jest kniha, kterou předkládáme čtenářům.

Byly sem pojaty vybrané myšlenky těchto spisovatelů a mudrců: Epikteta, Diogena, Marka Aurelia, Sokrata, Konfucia, Buddhy, Lao-Tse, Aristotela, Platona, sv. Augustina a novějších: Pascala, Rousseaua, Spinozy, Lutera, Vauvenarguesa, Kanta, Schillera, Benthama, Schopenhauera, Voltaira, Klingera, Thackeraye, Dostojevského, Villemaina, Ruskina a j.

(Kniha vyšla ve známém nakladatelství „Posrednika“ v Moskvě r. 1903.)

1. ledna

Jednou v zimě František šel se svým bratrem Lvem z Pezury k Porcionkule; bylo tak chladno, že se třásli zimou. František zavolal k sobě bratra Lva, který šel před ním, a pravil mu: „O bratře Lve, dej Bůh, aby naši bratří podávali po vší zemi příklad svatého života; nicméně zapiš, že v tom nezáleží radost dokonalá.“

Poodešed nemnoho dále, František opět zavolal bratra Lva.

„A zapiš dále, bratře Lve, že jestli naši bratří budou uzdravovati nemocné, vyháněti ďábly, činiti slepé vidoucími nebo budou-li křísiti mrtvé, kteří již čtyři dni v hrobě leží, — zapíš, že ani v tom nebude radosti dokonalé.“

A poodešed ještě dále, František pravil Lvu: „Zapiš dále, bratře Lve, že jestli by naši bratří znali všechny jazyky, všechny vědy a všecka písma, jestli by prorokovali nejen o budoucnosti, nýbrž znali by všechny taje svědomí a duše, — zapiš, že ani v tom by nebylo radosti dokonalé.“

Poodešed ještě dále, František opět zavolal Lva a pravil: „A dále zapiš, bratře Lve, ovečko Boží, že kdybychom se naučili mluviti jazyky andělskými, kdybychom poznali dráhy všech hvězd, a kdyby se nám objevily všechny poklady zemské a kdybychom poznali všechna tajemství života ptáků, ryb, všech zvířat vůbec, lidí, stromů, kamenů i vod, — zapiš, že ani to nebylo by radostí dokonalou.“

A pokročiv ještě maličko, František opět zavolal bratra Lva a řekl mu: „Zapiš dále, že kdybychom byli takovými kazateli, že bychom obrátili všechny pohany na viru křesťanskou, — zapiš, že ani v tom nespočívala by radost dokonalá.“

Tu bratr Lev řekl Františkovi: „V čem tedy, bratře Františku, záleží radost dokonalá?“

A František odvětil: „Hned povím, v čem. V tom, že jestli, až přijdeme do Porcionkuly zabláceni, promoklí, promrzlí a hladoví a poprosíme, aby nás pustili, a vrátný nám řekne: Co vy, poběhlíci, touláte se po světě, pokoušíte lidi, kradete almužnu chudých lidí, pryč odsud! a neotevře nám; — a jestli my tehdy se neurazíme, nýbrž s pokorou a láskou si pomyslíme, že má vrátný pravdu, že sám Bůh mu vnukl, aby takto zacházel s námi, a promoklí, prostydlí a hladoví ztrávíme ve sněhu a ve vodě noc do jitra, nereptajíce na vrátného, tehdy, bratře Lve, toliko tehdy bude radost dokonalá.“

2. ledna

Lidé se trudí, znepokojují a rozčilují tehdy, když jsou zaměstnáni vnějšími věcmi, jichž nemají v moci. V těch případech se rozčileně táží sebe samých: „Co si počnu? co to bude? co z toho pojde? Aby mne to neb ono nepotkalo.“ Tak se děje těm, kteří se starají ustavičně o to, co jim nenáleží.

Naopak, človek zaměstnaný tím, co je v jeho moci, a domnívajíci se, že život jeho má se nésti k sebezdokonalování, nebude se tak znepokojovat. A kdyby se i začal rozčilovati nad tím, podaří-li se mu jíti za pravdou a vyhýbati se lži, řekl bych mu: „Utiš se, vždyť to, co tě trápí, jest v tvých vlastních rukách; hleď si jen svých myšlenek a skutků a usiluj vší silou o své polepšení. Proto neříkej: ,Čo to bude?‘ Vždyť vše, cokoli se stane, obrátiš sobě v poučení a prospěch.“

„Ale zemřu-li v boji s neštěstím?“

„Copak na tom? V tom případě zemřeš smrti člověka počestného, konaje to, co ti bylo vykonati. Neb ježto musíš tak jak tak zemříti, bude zajisté nutno, aby tě smrt zastihla při nějaké práci. A při čem chceš, aby tě smrt zastihla? Já aspoň bych si přál, aby mne našla při práci důstojné člověka, při práci dobré a užitečné všem lidem; aneb aby mne nastala v tu dobu, kdy se snažím polepšiti se. Tenkráte mohl bych pozdvihnouti ruce své k Bohu a zvolali: ,Hospodine, ty víš sám, pokud jsem využitkoval to, co jsi mi dal, abych pochopil tvé zákony. Zdali jsem ti činil výčitky? Bouřil-li jsem se proti tomu, co se se mnou dálo? Vyhýbal-li jsem se plnění svých povinností? Děkuji ti za to, že jsem se narodil, děkuji ti za všechny tvé dary. Dosti jsem jich užil: vezmi si je zpět a vládni jimi, jak ti je libo, — vždyť jsou tvoje!‘“

Může-li býti lepší smrt? A abys se dožil takové smrti, není ti třeba odříkati sa mnohých věcí, ačkoli, pravda, právě tím mnoho získáš. Zachce-li se ti však udržeti to, co není tvé, jistě přijdeš i o to, co jest tvé.

Kdo chce míti úspěch ve světských věcech, ten po celé noci bez přetržení nespí, ustavičně se lopotí a klopotí, podkládá se mocným lidem a vůbec počíná si jako podlý člověk. A konec konců čeho se vším tím dopracoval? Docílil toho, že ho zahrnou nějakými poctami, že se ho bojí, a že stav se představeným, rozhoduje o těch a oněch činech. A ty bys nechtěl přičiniti se aspoň poněkud o to, abys se zbavil všech takových starostí a abys mohl klidně spáti, ničeho se neboje a ničím se nesouže? Věz, že takového klidu duševního nelze dosíci darmo.

(Epiktetos.)

3. ledna

Končí-li se život náš zároveň se smrtí našeho těla, jest otázka předůležitá, a málokterý člověk nepřemýšlí o tom. Podle toho, věříme-li v život věčný čili nic, budou i naše skutky rozumné nebo nerozumné. Každý rozumný skutek zakládá se bez pochyby na přesvědčení o nesmrtelnosti pravdivého života.

Proto první naší starostí má býti, abychom rozvážili a pochopili, co je právě v životě nesmrtelné. Někteří lidé vynakládají všechny své síly na to, aby si to ujasnili. Přiznávají si, že od toho musí záviseti celý jejich život.

Jiní lidé, ačkoli mají pochybnosti o nesmrtelnosti, přece upřímně se trápí svými pochybami a pokládají je za své největší neštěstí. Ničeho nelitují, jen aby poznali pravdu, ustavičně jí hledají a to pokládají za hlavní úkol svého života.

Ale jsou i tací lidé, kteří vůbec o tom nepřemýšlejí. Jejich netečnost v případech, kde jde o ně samé, naplňuje mne o podivením, nepokojem a strachem.

(Blaise Pascal.)

4. ledna

Nesuďtež, abyste nebyli souzeni. Nebo kterým soudem soudíte, týmž budete souzeni; a kterou měrou měříte, takovou i vám bude zas odměřeno. A cože vidíš mrvu v oku bratra svého, a v oku svém břevna neznamenáš? Aneb kterak díš bratru svému: Nech ať vyjmu mrvu z oka tvého; a aj, břevno v oku tvém. Pokrytče, vyjmi nejprve břevno z oka svého, a tehdy prohlédneš, abys vyňal mrvu z oka bratra svého.

(Matouš, VII, 1 — 5.)

*

Snadno je pozorovati bludy druhých, ale nesnadno zpozorovati své. Lidé rádi se obírají omyly svých bližních, ale skrývají své, jako šibal snaží se ukrýti svou falešnou kostku.

Člověk jeví náklonnost ustavičně kárati jiné: vidí toliko jejich chyby, zatím co jeho vlastní vášně rostou pořád víc a více, vzdalujíce ho od polepšení.

(Buddhistická moudrost.)

*

Nesuď bližního, dokud nebudeš na jeho místě.

(Talmud.)

5. ledna

Jedno víme nebo můžeme věděti, budeme-li chtíti, a sice to, že srdce a svědomí lidské jsou původu božského, že v zamítání zla a uznání dobra člověk sám jeví se vtěleným božstvem; že jeho radost v lásce, jeho utrpení ve hněvu, jeho nevole při pohledu na nespravedlivosti, jeho sláva v obětování sama sebe jsou patrně věčnými, nepopíratelnými důkazy jeho jednotnosti s nejvyšším Vládcem; že v tom, a nikoli v tělesných přednostech ani ve větší rozmanitosti pudův on sám jeví se vládcem nad světem mnohem méně nadaným. Pokud odmítá nebo hřeší proti příkazům srdce a svědomí, potud zneuctívá jméno nebeského Otce a nesvětí jména Jeho na zemi; pokud jich poslouchá, potud světí jeho jméno a má účastenství v plnosti Jeho síly.

(John Ruskin.)

6. ledna

Ten, jehož víra je slabá, nemůže vzbuditi víry ani v jiných.

(Lao-Tse.)

*

Hřích všeho lidstva jest v podstatě hříchem Jidášovým. Lidé nevěří ve svého Krista, nýbrž zaprodávají Ho.

(John Ruskin.)

7. ledna

Kdo oddal se službě rozumu a jde za světlem jeho, pro toho není zoufalých položení v životě, ten nezná mučivých výčitek svědomí, nebojí se samoty ani nevyhledává hlučné společnosti, nýbrž žije životem vyšším, ani nelpí na životě, ani z něho neutíká. Jeho netrápí myšlenky na to, bude-li duše jeho uzavřena v tele na delší nebo na kratší dobu; skutky takového člověka budou vždy stejny, i kdyby viděl blízký konec. Jedinou starostí jeho bude — žíti rozumně v klidném obcování s lidmi.

(Marcus Aurelius.)

8. ledna

Bohabojní lidé práce praví: Sláva našemu mládí, jež nezneuctilo našeho stáří.

Kajicníci praví: Sláva našemu stáří, jež vykupuje naše mládí.

Ale ti i jiní praví: Blaze tomu, kdo je bez hříchu; kdo pak zhřešil, — čiň pokání, naprav se, a bude ti odpuštěno.

(Talmud.)

9. ledna

Člověk, jenž stojí na špičkách nohou, nemůže dlouho státi. Člověk, jenž se sám tlačí do popředí, nemůže svítiti. Kdo je sám sebou spokojen, ten se nemůže proslaviti. Kdo se chlubí, nemůže míti zásluhy. Kdo je hrdý, ten nemůže vyniknouti.

Před rozumovým soudem jsou lidé takoví podobni odpadkům jídla a vzbuzují odpor u všech. Proto ten, kdo má rozum, nespoléhá na sebe.

(Lao-Tse.)

10. ledna

Ten, kdo nenávidí svého bližního, jakoby proléval liskou krev.

(Talmud.)

*

Ten, jehož záští nemá konce, ten, kdo jest jím pokryt jako břečťanem, brzo přivede sám sebe tam, kam by ho chtěl dostati jeho nejhorší nepřítel.

Nekyše čerstvě nadojené mléko, nevydá ihned ovoce zlý skutek, ale jako oheň v teple ukrytý, znenáhla pálí a mučí nerozumného.

(Budhistická moudrost.)

11. ledna

A aj, kdosi přistoupiv, řekl Jemu: Mistře dobrý, co dobrého budu činiti, abych měl život věčný?

Řekl mu Ježíš: Chceš-li dokonalým býti, jdiž a prodej statek svůj, a rozdej chudým, a budeš míti poklad v nebi; a pojď i následuj mne.

(Matouš, XIX, 16, 21.)

*

Jak necitelný a lhostejný bývá k cizímu hoři člověk bohatý!

(Talmud.)

Konec ukázky