Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Autor: © Tatiana Plešová, 2022

Vydavateľstvo: © Elist s.r.o., Liptovský Mikuláš

Rok vydania: 2022

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN EPUB: 978-80-8197-473-1

ISBN MOBI: 978-80-8197-474-8

Predslov

Ľudská duša je zložitá, ukrýva celú spleť vlastností. Tie postupne z času na čas vyplávajú na povrch. Niekedy ostanú ukryté pred svetom a nami samými.

Nie vždy sú to len tie dobré vlastnosti. Je len na nás, čomu dáme priechod, či vypustíme von démonov, alebo nájdeme v sebe silu a pokoru. Príbehy v knihe sú samostatné, nezapadajú do seba. A aj napriek tomu však majú veľa spoločného. Sú o nás, o našich životoch, rozhodnutiach a vzťahoch.

Možnosť voľby - tú máme v podstate stále. Jej nástrahy si často ani neuvedomujeme. A tak sa stáva, že stojíme na prahu, a rozhodnutie neprichádza.

Každý príbeh - rovná sa jedna duša. Duša rozprávať nemôže, ale vnútri kričí a chcela by toho toľko povedať... Často súdime, kričíme, hádame sa, kritizujeme -ústa sú mocná zbraň. Raníme namiesto toho, aby sme chápali a načúvali.

Ponoriť sa do mysle a prísť na to,čo je skutočne dôležité a na čom záleží, snažiť sa hľadať dobro, šíriť lásku a mať v sebe pokoru. To je aj hlavným poslaním mojej knihy.

Jabloň z Jabĺčkova

Dedina Jabĺčkovo dostala názov podľa svojej pýchy - krásnej a statnej jablone. Každému dobre slúžila, všetci k nej mali prístup a mohli si natrhať jabĺk, koľko chceli. Rástla uprostred dediny. Rokčo rok krásna úroda.. A tie kvety zjari! Boli sťa z rozprávky! Takto sa míňali dni za dňami, týždne za týždňami, mesiace za mesiacmi a roky za rokmi.

Jabloň pomaly starla, ale stále mávala krásnu úrodu. V jednom roku postihlo dedinu sucho a úrody bolo málo. Ľudia sa spoliehali na starú jabloň, no ani tá nemala takú úrodu. Veľmi ich to nahnevalo, nadávali, ako ich sklamala, že načo je taká jabloň, keď z nej nič nemajú...

Jabloň však mala svoju dušu. Cítila smútok. Začala roniť cez konáre slzy. Stekali po konároch, nakoniec po kmeni a z každej slzy vyrástol kvet. Ani to ľudí neobmäkčilo: " Načo sú nám kvety, daj nám jablká, bola si našou pýchou!"

Jeden z mužov sa rozhodol, že ju vytne. Zobral sekeru a ťal, čo mu sila stačila. Jabloň vydržala. Jej konáre a kmeň ostali doráňané, no vyťať sa nedali. Na toto všetko sa prizerala mladá čarodejka Júlia. Trpela s jabloňou, cítila jej smútok... Keď už ľudia konečne odišli, podišla Júlia k jabloni a hladila s láskou jej konáre: "Neboj sa, oni dostanú príučku!"

Na ďalší rok sa nič nezmenilo. Jabĺk bolo ešte menej, navyše každé odrhnuté jablko sa zmenilo na prach. Ľudia hromžili: "To tá jabloň! Je to bosorka! Ona to ...

Koniec ukážky