Vydal: © Zachej.sk, 2019

Preklad: © Rastislav Nemec

z nemeckého originálu Der Antichrist, 1931

Grafika: © Tomáš Kyška

Zodpovedná redaktorka: Zuzana Ring

Nihil obstat: Mons. Gabriel Ragan

Imprimatur:

Mons. Bernard Bober, košický arcibiskup – metropolita,

ABÚ Košice – Prot. č. 685/17, 6. 6. 2017

Použité citáty pochádzajú zo slovenského ekumenického

prekladu Biblie.

© Slovenská biblická spoločnosť, Banská Bystrica, 2015

ISBN: 978-80-8211-051-0

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

Predhovor autora

Podobne ako sa Židia v Ježišových časoch mohli z prorockých predpovedí dozvedieť, kde a kedy sa Mesiáš narodí, aké zázraky urobí, čo prinesie a akou smrťou zomrie, aj my dnes zo Zjavenia sv. Jána a z prorockých spisov máme veľa a pomerne presných informácií o Antikristovi, napríklad o jeho účinkoch, zázrakoch, o jeho zvrhnutí a podobne. Zdá sa, že prví kresťania vedeli o ňom od apoštolov viac a ešte detailnejšie veci. Tak to cítime z Druhého listu sv. apoštola Pavla Tesaloničanom zo 7. kapitoly. Potom sa tieto informácie ústnou tradíciou dostávali od apoštolov k ich žiakom a nato k cirkevným otcom, ktorí ich spísali. Je zaujímavé, že tieto zápisky cirkevných otcov sa v mnohých bodoch zhodujú. A navyše, samotní cirkevní otcovia priznávajú, že ich tvrdenia pochádzajú priamo od apoštolov alebo od ich žiakov.

Nemali by sme sa nazdávať, že písať o Antikristovi je zbytočné, že sa aj tak ešte neblíži koniec sveta. Nikdy nemôže byť zbytočné, keď napíšeme nejakú štúdiu o niečom, čo sa vo Svätom písme tak často a podrobne opisuje. Samotní apoštoli a cirkevní otcovia by určite nepoukazovali tak často na Antikrista, ak by to nebolo pre kresťanov mimoriadne užitočné. Najväčší úžitok však tieto poznatky prinesú kresťanom žijúcim v dobe Antikrista. Nenechajú sa tak ľahko uviesť do omylu, zmiasť, ale zostanú pevní, lebo budú vedieť, čo presne má z Božieho dopustenia nastať. Predzvesť nebezpečenstva zmierni ich strach a hrôzu.

Okrem toho, vôbec nie je isté, že sa postupne koniec tohto sveta neblíži. Práve sa skončila vojna mnohých národov,¹ bol znovu založený židovský štát, nastáva obrovský úpadok viery u mnohých národov i podľa mnohých súkromných zjavení. Na základe toho sa mnohí domnievajú, že ručička svetových hodín sa postupne viac a viac blíži k polnoci. Vtedy sa náhle zjaví ženích a vezme svojich služobníkov na svadobnú hostinu (Mt 25,1-13). Za takýchto okolností, v takejto dobe asi vieme pochopiť, keď sa napíše hoci aj veľmi rozsiahle dielo o Antikristovi, a prijmeme ho ako veľmi aktuálne.

prof. Franz Spirago

Príchod Antikrista

Ku koncu sveta príde Antikrist. Mnohí si na základe súkromných zjavení myslia, že sa objaví už v tomto storočí.

Antikrist – to nie je viac ľudí, nejaká spoločnosť. Bude to len jedna konkrétna osoba (Bellarmin, Suaréz). Bude to človek obdarený všetkou mocou satana (sv. Ján Zlatoústy). Antikristom nebude satan, ale človek (sv. Hildegarda, Scivias). Nebude ani vteleným diablom, ale skutočným človekom. Nebude teda súčasne diablom a človekom (sv. Ján Damascénsky). Nebude to ani človek posadnutý satanom, pretože bude konať a rozhodovať sa slobodne.

Antikrist príde na konci sveta. Prorok Ezechiel naráža na Antikrista (Góga) a na jeho boj proti obrátenému židovskému národu v Palestíne: „Privediem ťa preto na moju krajinu…“ (Ez 38,16). Na základe súkromných zjavení sa mnohí domnievajú, že Antikrist sa objaví ešte v tomto (dvadsiatom) storočí. Podivuhodné je zvlášť proroctvo Božej služobnice Bertiny Bouquilliniovej (†1850). Narodila sa v roku 1800 v Saint Omere, v tamojšej nemocnici Saint Louis zložila svoje rehoľné sľuby, keď bola nemocničnou sestrou (1822). Dostala Kristove stigmy a k tomu aj dar proroctva. Táto sestra tvrdila: „Koniec časov sa blíži a Antikrist nebude otáľať s príchodom. My ho síce ešte neuvidíme, ani tí po nás, ale tých ďalších už jeho príchod zasiahne. Keď bude prichádzať, nič sa v našom dome nezmení, všetko bude ako zvyčajne. Všetky náboženské úkony či práce v nemocnici, všetko to bude prebiehať, ako má – až si naše sestry uvedomia, že Antikrist je veľký majster.“² Sestra Bertina okrem toho ešte povedala: „Začiatok posledného obdobia dejín nebude ani tak v 19. storočí, ale pripadne na 20. storočie.“ Ak bola predpoveď sestry Bertiny pravdivá, Antikrist by mal prísť niekedy ku koncu 20. storočia. Keď si totiž spočítame, že väčšina Bertininých spolusestier zomrela približne okolo roku 1900, tá nasledujúca generácia sestier, ktoré ešte Antikrista nemali vidieť, by spadala do obdobia rokov 1900 až 1950. A tretia generácia by pripadala na roky 1950 až 2000, táto by už mala žiť v časoch Antikrista.³

Pozoruhodné sú i slová vizionárky Anny Kataríny Emmerichovej (†1824), ktorej blahorečenie je otázkou času: „Počula som, že Lucifer by mal byť znova vypustený na slobodu; ak sa nemýlim, malo by to byť 50 alebo 60 rokov pred rokom 2000 od Kristovho narodenia…“ Podľa pápežského proroctva sv. Malachiáša, arcibiskupa z írskeho mesta Armagh (z roku 1139), by po pápežovi Benediktovi XV. malo nasledovať už len osem pápežov, čo je tiež zaujímavé. Pozoruhodné je aj to, že už pápež Pius X. vo svojej prvej encyklike zo 4. októbra 1903, kde píše o tom, koľko ľudí odpadáva od viery, vyjadruje obavu, či nenadišlo zlo, ktoré sa ohlasuje ako začiatok konca sveta, a či náhodou nevstúpil do sveta Antikrist. Doslova to Pius X. hovorí takto:

„Id enim si dubitemus, ignaros vos, non sane iure, aut negligentes putaverimus nefarii illius belli, quod nunc, commotum est atque alitur adversus Deum. Vere namque in auctorem suum fremuerunt gentes et populi meditati sunt inania; ut communis fere ea vox adversantium Deo: Recede a nobis. Hinc extincta, omnino in plerisque aeterni Dei reverentia, nullaque habita in consuetudine vitae, publice ac privatim, supremi eius numinis ratio: quin totis nervis contenditur omnique artificio, ut vel ipsa recordatio Dei atque notio intereat penitus. Haec profecto qui reputet, is plane metuat necesse est, ne malorum, quae supremo tempore sunt expectanda, sit perversitas haec animorum libamentum quoddam ac veluti exordium: neve filius perditionis, de quo apostolus loquitur, iam in hisce terris versetur.“

„Považujeme za vylúčené, žeby ste nevedeli, aký zločinný boj či vojna sa v našich časoch vedie proti Bohu a že tento boj prepukol takmer všade. Lebo naozaj vidno, že proti svojmu Tvorcovi ‚zúria pohania a snujú márne plány národy‘. Spoločný krik Božích nepriateľov je asi takýto: ‚Odstúp od nás!‘ Preto vo väčšine prípadov vymizla bázeň pred večným Bohom a už ani vo verejnom živote a tobôž nie v súkromní sa naňho neberie ohľad. Skôr sa všetci dnes usilujú celou silou a prefíkanosťou o to, aby sa myšlienka na Boha či spomienka naňho postupne úplne vytratila. Keď si uvedomíme tieto okolnosti, musí nás preniknúť strach z toho, že táto zloba človeka môže byť začiatkom nástupu zla, ktoré má nadísť až ku koncu sveta, a že syn tejto skazy – ako o ňom píše apoštol - sa už vrátil na zem.

Blížiaci sa príchod Antikrista bude podľa sv. Brigity Švédskej(†1373) možné poznať podľa toho, že predtým mnoho pohanských národov prestúpi na kresťanstvo. Svätica tvrdí: „Prv než príde Antikrist, mnohým pohanom sa otvoria brány viery.“ Podľa proroctva sv. Hildegardy (†1179) bude v časoch zrodu Antikrista prevládať na zemi veľký neporiadok. Hovorí: „Od okamihu, keď sa zrodí Antikrist, začnú mnohé vojny a narušia pravý pokoj na zemi. Spravodlivosť vymizne a medzi ľuďmi zavládne bezcitnosť. Rozmnožia sa bludy, herézy a kacíri budú svoje herézy hlásať verejne a nerušene. Kresťanov zachvátia pochybnosti a neistota ohľadom katolíckej viery. Mnohé znamenia sa ukážu na Slnku, Mesiaci i na hviezdach, na vode a ďalšie úkazy ako predobraz nastupujúceho zla.“

Predpovede
o Antikristovi

Antikrista predpovedali proroci Daniel, Ezechiel, evanjelista Ján vo svojom Zjavení a zvlášť sv. Hildegarda.

U proroka Daniela v 7., 8., 11. a 12. kapitole a u Ezechiela v 38. a 39. kapitole sa hovorí o nepriateľovi vyvoleného Božieho národa, ktorý povstane „v posledných časoch“, a prorok Ezechiel ho nazýva „Gógom“ (jeho prívrženca a Božieho nepriateľa nazýva Magógom). Svätí otcovia sa jednomyseľne zhodujú na tom, že evanjelista Ján v 11. kapitole svojho Zjavenia myslí práve na Antikrista. A rovnako predpovedá Antikrista aj v 13. a 19. kapitole, konkrétne v 19. – 21. verši. Veľmi zaujímavé na tom je to, že Jánovo proroctvo sa veľmi podobá na proroctvo z Daniela.

Mnohé nám o Antikristovi predpovedala aj sv. Hildegarda. Tá pochádzala z dedinky Bingen na Rýne, kde potom ako abatyša (v Ruppertsbergu) v roku 1179 aj zomrela vo veku 82 rokov. Už ako trojročná dávala všetkým najavo, že vidí veci, ktoré iní nevidia. S pokračujúcim duchovným životom jej videnia pribúdali. Nemávala ich len počas spánku, ale aj keď bdela, keď mala oči otvorené a za bieleho dňa. Keďže však sama nevidela zmysel v radostiach tohto sveta, vstúpila do rádu benediktínok. Už v roku 1136 sa v kláštore stala matkou predstavenou. A tam jej hlas prikázal, aby zapísala všetko, čo uvidí a začuje. Zapísala svoje vízie v nemčine a jej spovedný otec preložil tieto vízie do latinčiny a predložil ich biskupovi v Moháči. Sv. Bernard, ktorý si so sväticou písal listy, priviedol pápeža Eugena III. (1145 – 1153) počas jeho pobytu v Nemecku k tomu, aby si spisy sv. Hildegardy prezrel. Pápež tak urobil a poslal k sv. Hildegarde z Bingenu jednu komisiu, zloženú z biskupov a učencov, aby preskúmala jej charakter a videnia. Svätica potom dostala od pápeža vlastnoručne napísaný list, v ktorom ju povzbudzoval k tomu, aby svoje videnia spísala. Tak sa stalo, že odvtedy sa svätica v kresťanskom svete tešila veľkej úcte. Mnohí pápeži, cisári a králi si s ňou písali, napríklad pápež Atanáz IV. (1153 – 1154), Hadrián IV. (1154 – 1159), kráľ Konrád (1138 – 1152) či cisár Barbarossa (1152 – 1190). Celkom odvážne napísala pápežovi Anastáziovi IV.: „Zanedbávaš spravodlivosť!“ Kráľovi Konrádovi zasa napísala: „Polepši sa!“ A Barbarossovi odkázala: „Odlož svoju pýchu a nenásytnosť!“ Na svojom diele Scivias⁴ - Sprievodca pracovala desať rokov, od roku 1147. Kniha obsahuje 26 videní v mystických obrazoch (napríklad Cirkev svätá ako nevesta, Kristus Pán ako ženích, smrteľné hriechy ako beštie a pod). V spomínanej knihe predpovedá aj príchod Antikrista (3,11).⁵ Sedem rokov pracovala na diele Divinum operum,⁶ kde píše o období útechy a o období víťazstva Cirkvi. Aj v tejto knihe prorokuje mnoho vecí o príchode Antikrista.⁷

Z kníh sv. Hildegardy je zrejmé, že ovládala základy teologických vied, ale vedela zároveň výborne interpretovať Písmo sväté. Hildegarda však nepôsobila len ako autorka kníh, ale aj ako reformátorka kláštorov (v čom postupovala veľmi rozumne a umiernene), ďalej ako lekárka (napísala dielo Príčiny chorôb a účinné lieky proti nim), ako autorka mystických piesní a bola taktiež hudobne nadaná (zanechala nám 70 hudobných skladieb). Ak si okrem toho uvedomíme, že sv. Hildegarda bola veľmi slabá a dlho pripútaná na lôžko, musíme len žasnúť nad jej mnohorakými aktivitami.

Mnohé proroctvá o Antikristovi sa nachádzajú aj v troch Sibyliných knihách, ktorých autorstvo sa pripisuje kráľovnej Nischaule (prípadne Michalde) zo Sáby. Táto kráľovná vraj verila v jedného pravého Boha a dostala dar predpovedať, čo sa stane. Údajne putovala krajinou Mohrenland, cez Egypt a arabské púšte až ku kráľovi Šalamúnovi do Jeruzalema. A Šalamún vraj nechal tieto jej proroctvá zapísať (v Písme svätom sa táto kráľovná spomína v Prvej knihe kráľov v 10. kapitole). Niekedy v období po križiackych výpravách sa tieto tri knihy proroctiev dostali do Európy a odtiaľ sa šírili ďalej. Pomerne ľahko z nich však vytušíme, že nie sú také staré a že ide skôr o zbierku Sibyliných proroctiev z obdobia Rimanov spolu s výrokmi rôznych zbožných osôb, ktorým Boh dal dar proroctva. Ako sa zdá, pochádzajú skôr z roku 1000 po Kristovi ako z roku 1000 pred Kristom.

V prvých kresťanských storočiach písal podrobne o Antikristovi napríklad cirkevný učiteľ Efrém Sýrsky (†380) vo svojej kázni o konci sveta. Okrem neho písal o ňom aj jeruzalemský biskup sv. Cyril (†386) vo svojej 15. katechéze, biskup a mučeník sv. Methodius (ako to tvrdí Dionýzius z Lützenburgu v diele Život Antikrista, kapitola 6), ktorý žil okolo roku 385 (305?) v Malej Ázii. Sv. Methodius by mal byť biskup z Olympu v Lýcii a podľa diela Dr. Alzoga⁸ mal umrieť ako mučeník v roku 311. Herderov Cirkevný lexikón⁹ spomína ako dátum jeho smrti rok 312. Rok úmrtia sv. Methodia nie je teda presný. Jeho zjavenia sa objavujú až ku koncu 7. storočia.

Existuje v tomto zmysle aj jedna kázeň od sv. Hypolita, mučeníka, ktorý bol kňazom v Ríme a zomrel v roku 250 po Kristovi. Hlavne sa zdá, že tieto diela boli postupom času prepracované. Aj u mnohých cirkevných otcov (sv. Hieronym, sv. Augustín, sv. Chryzostom atď.) nájdeme jednoznačné výroky o Antikristovi. Wilhelm Bousset, ktorý rád hovorieval o Antikristovi ako o akejsi vymyslenej legendárnej postave, vo svojom diele s názvom Antikrist¹⁰ nerád priznáva, že vo všetkých tvrdeniach o Antikristovi predsa len pretrváva „poriadok, súvis a systém“ (s. 14n) a že príslušné objavy musia vychádzať z nejakej tradície (s. 17). Zdá sa, že podľa neho musela najprv existovať nejaká tajná náuka o Antikristovi (s. 18) ešte v dobe biskupa sv. Martina z Tours (†402), ktorého ústne podanie o Antikristovi zachytil Sulpicius Severus¹¹ (s. 19). V priebehu stáročí sa na tejto náuke o Antikristovi vraj veľa nezmenilo (s. 19), čo je podľa neho veľmi zaujímavé.

V neskoršej dobe nachádzame zmienky o Antikristovi v knihách opáta Adsa z Derby, ktorý tieto svoje spisy približne v polovici 10. storočia (presnejšie v roku 954) zasiela kráľovnej Gerberge, manželke Ľudovíta Autremského (nazýval sa týmto menom, lebo vyrastal v Anglicku a kraľoval v rokoch 936 – 954).

Veľmi obšírne písal o Antikristovi kapucínsky kazateľ v Porýní Dionýzius z Lützenburgu vo svojom diele z roku 1682, ktoré vyšlo pod názvom Život Antikristaa malo 50 kapitol a súhlas moháčskeho biskupa i jeho generálneho predstaveného s vydaním. Dr. Friedrich Wilhelm Helle (1834 – 1901) nám zanechal veľmi pozoruhodnú básnickú tvorbu o Antikristovi, no, bohužiaľ, kvôli smrti ju nestihol dokončiť. V rokoch 1903 a 1904 bola publikovaná v časopise „Gottesminne“, ktorý vydávali benediktíni z Beuronu v Hohenzollern. Dr. Helle bol výkonným redaktorom katolíckych novín v Koblenzi, Saarlouis, Břeclavi, v Salzburgu a inde. V Prusku bol viackrát kvôli odvážnej obhajobe slobody Katolíckej cirkvi odsúdený na trest odňatia slobody. Svoje posledné roky ale strávil v Drážďanoch a neskôr v Mníchove, kde aj zomrel. Aj vzhľadom na svoje vízie bol veľmi žiadaným kresťanským básnikom.

V roku 1903 vydal veľmi známy román o Antikristovi pod názvom Pán sveta (Lord of the world) Robert Hugh Benson. V Nemecku bola táto kniha vydaná v Regensburgu vo vydavateľstve Pustet. Benson (1871 – 1914), syn tohto anglikánskeho arcibiskupa z Canterbury, bol anglikánskym duchovným, ale v roku 1903 prestúpil na katolicizmus a v roku 1904 bol v Ríme vysvätený za katolíckeho kňaza. Tento román, v ktorom rozpráva o blízkom nástupe Antikrista, po ktorom nastane koniec sveta, bol z angličtiny preložený do mnohých jazykov. Podobne v diele Josefa Seebera Večný žid (Freiburg, Herder) sa poetickým spôsobom tlmočia posledné okamihy Antikristovho vládnutia vo svete a jeho zvrhnutie.

Je veľmi zvláštne, že práve nepriatelia náboženstva veľmi radi poukazujú na Antikrista a vkladajú doňho svoju nádej. Napríklad Nietzsche vo svojej knihe Antikrist, kde označuje kresťanstvo za hanebné náboženstvo otrokov, víta Antikrista ako túžobne očakávaného záchrancu ľudstva oslobodzujúceho z okov svedomia, z pút umelo vštepenej viery vo večnosť a Boží trest.

Koniec ukážky