Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Spoločenský lexikon

Ľudovít Michalský

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2017 Petit Press

Copyright ePub version © 2019 iAdverti

Copyright © 2017 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Dušan Kroliak, Bohumil Kosa, Darina Kotlárová, Eva Kovárová, Monika Kralovičová, Zuzana Berešíková, Katarína Kasanická, Petra Renčová, Andrea Jánošíková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0263-0

Pôvodná publikácia

Ľudovít Michalský. Spoločenský lexikon. Nakladateľstvo Pavla Gerdelána. Trnava 1941. 626 s. Ľudovít. Michalský spracoval.

Bibliografické poznámky

Spoločenský lexikon

Časť A. Spoločenská dušoveda

Časť B. Pravidlá slušnosti a zdvorilosti v rozličných situáciach

Časť C. Praktické pokyny pre rozličné príležitosti

Spracoval: Ľ. Michalský

II. opravené a doplnené vydanie

1941

Nakladateľstvo Pavla Gerdelána v Trnave

Vytlačila tlačiareň „Melantrich“ v Žiline

Predhovor k II. vydaniu

Keď sme prvé vydanie „Spoločenského lexikona“ dávali do tlače, boli sme upozorňovaní, že o tak rozsiahlu a nákladnú knihu nebude medzi našou slovenskou pospolitosťou dostatočný záujem a že dielo ostarie v regáloch nakladateľových. Tieto pesimistické vešťby sa však — vďaka Bohu nesplnily, lebo dielo bolo veľmi priaznivo prijaté nielen obecenstvom, ale i časopiseckou kritikou. Kniha sa ani nemala času dostať do nakladateľových regálov, lebo v neuveriteľne krátkom čase bola vypredaná do posledného exemplára.

Je to nesporne zásluha p. nakladateľa P. Gerdelána, ktorý svojou húževnatou organizačnou činnosťou umožnil tak neočakávane rýchly rozpredaj prítomného diela.

Táto potešiteľná skutočnosť dala nám podnet pripraviť do tlače druhé, doplnené a opravené vydanie. I keď sme pôvodne nepomýšľali doplniť a rozšíriť „Spoločenskú dušovedu“, urobili sme tak na želanie viacerých čitateľov.

Nielen jednotlivé články boly doplnené, ale rozšírili sme obsah i novými kapitolami. Medzi iným, ako doplnok náuky o letorách a typologie, pripojili sme rozsiahlu kapitolu o charakterologii (ľudoznalectve), ako aj novou kapitolou o inteligencii, ktorá tvorí podstatu skutočného gentlemanstva.

V druhej časti rozšírili sme menovite kapitolu o písomnom styku spoločenskom, kapitolu o praktickej opatere odevov, pokynmi o odstránení fľakov z rozličných látok podľa najnovších chemických metód atď. Spoločenské hry doplnili sme ľahkými, ale veľmi pôsobivými iluzionistickými produkciami pomocou chemických prostriedkov a fyzických zákonov. Usporiadatelia spoločenských hier nadobudnú tu veľmi bohatý produkčný repertoár spoločenskej zábavy v rodinnom salóne.

Napokon v časti tretej opravili a rozšírili sme jednotlivé kapitoly a doplnili novými článkami o kozmetických potrebách spoločenského človeka.

Veríme, že II. vydanie „Spoločenského lexikona“, značne rozšírené a obohatené obsahom i rozsahom, bude práve tak priaznivo prijaté, ako prvé vydanie. Najvyšším a najúprimnejším želaním naším je, aby „Spoločenský lexikon“ v plnej miere splnil svoje ušľachtilé poslanie, ktoré mu bolo od úvodného slova až po konečnú vetu určené.

V Trnave, deň vydania.

Ľ. Michalský.

Pôvodný predhovor k I. vydaniu

Odlišne od všetkých podobných diel, vzťahujúcich sa na dobrý mrav a spoločenské chovanie, kde sú zvyčajne len suchopárne vymenované jednotlivé pravidlá slušnosti, pokúsili sme sa v tomto smere o novú formu v podobe skromného náčrtu spoločenskej dušovedy. Bez potrebnej znalosti základných zákonov dušovedných možno sa vedieť tiež úhľadne a primerane chovať, i taktne si počínať, avšak dobrému pozorovateľovi nikdy neunikne skutočnosť, že ide tu o naučenosť pravidiel bez citového zažitia a pravého pochopenia ich významu. Každé spoločenské pravidlo vyplýva z duševného, citového a voľného života spoločenského človeka. Jemné mravy, skromnosť, pozornosť, ohľad, sympatia i láska prejavujú sa iba ako výhonky z koreňov, väziacich v duši a srdci, a len vtedy môžu prinášať skutočné ovocie, ak ich korene dostaly všetko to, čo treba k ich výžive. Najpodstatnejšou výživnou látkou duševného a citového ovocia je ušľachtilosť srdca a jemnosť duše. Bez týchto vlastností nemožno si predstaviť opravdivosť zovnútorných prejavov spoločenských.

Pri spracovaní tohto diela mali sme na mysli predovšetkým tých čitateľov, ktorí z akýchkoľvek príčin nemali možnosť oboznámiť sa so základnými zákonmi dušovednými a rozličnými duševnými a telesnými úkazmi a javmi, ktoré sú v najužšej spojitosti s pravidlami slušnosti. Tieto pravidlá totiž vyplývajú z duševných a citových potrieb človeka a nie z nanútenosti zovnútornej. Pokladali sme preto za potrebné objasniť pojem slušného chovania s týchto hľadísk, aby zreteľne vyniklo každé pravidlo v dokonalom súzvuku s vnútorným cítením. Do akej miery sa nám to podarilo, ukáže budúcnosť.

Týmto dielom vyplňujeme súčasne i veľkú medzeru v našej praktickej literatúre, lebo dosiaľ sú nám známe iba 2-3 knižočky, ktoré pre svoju stručnosť alebo jednostrannosť nevyhovujú náročnejším požiadavkám, aké možno klásť na podobné praktické príručky. „Spoločenský lexikon“ bude vhodnou príručkou pre každého, kto chce základne poznať všetky pravidlá vhodného spoločenského chovania, kto sa chce chrániť hrubých spoločenských chýb, alebo chce nadobudnúť istoty, ako si počínať v nevšedných spoločenských a životných situáciách.

Mnohým ľuďom i bez predbežného školského vzdelania a vhodnej domácej výchovy podarilo sa vyšvihnúť nad priemer. Dosiahli všetko, čo si len zažiadali, avšak predsa krok za krokom pociťujú nedostatky spoločenskej cibrenosti a istoty. Neslobodno zabúdať, že čím vyššie postavenie dosiahne jednotlivec, tým vyššie požiadavky kladie na neho spoločnosť. Niektorým snaživcom podarilo sa uviesť v súzvuk svoje vydobyté spoločenské postavenie s dobrými spoločenskými mravmi i bez domácej a školskej výchovy, ale neraz trvalo to mnoho rokov a za tieto skúsenosti zaplatili veľmi vysoké školné.

Niektorí ľudia mali by všetky podmienky k veľkým životným úspechom, ale hatí ich v tom nedostatočná vychovanosť a neznalosť úhľadného spoločenského chovania. Nemajú často ani tušenia, že jemné spoločenské chovanie je najistejšou cestou k úspechom.

Nezdvorilý, nepozorný a netaktný úradník nikdy sa nedožije významnejšej kariéry v úrade; neochotný a zamračený obchodník márne bude očakávať kupujúce obecenstvo. Jeho sklep bude stále civieť prázdnotou. To isté platí i pre remeselníka a roľníka. Prirodzene, u každého podľa jeho okolností a podľa prostredia, v ktorom žije.

Potrebu spoločenskej výchovy uznalo i ministerstvo školstva a národnej osvety, ktoré nariadilo pojať do učebnej osnovy spoločenskú výchovu ako povinný predmet, lebo sa ukázalo, že samotné školské vzdelanie bez praktického poznania spoločenských foriem a dobrého tónu je neúplné a nedostatočné. Okolnosť, že je niekto učený a vzdelaný, neznamená ešte, že je v spoločenskom smysle dobre vychovaný. V kultúrnych európskych štátoch, ale i v Amerike, pri výchove žiactva a študentstva veľký dôraz kladú na dobrý mrav a spoločenské chovanie, lebo pochopili, že nie každé dieťa má možnosť v rodinnom knihu osvojiť si jemné spoločenské mravy. Stredoškolskí študenti v arizonskom Foenixi, pociťujúc nedostatok dobrých učebníc o bontóne, z vlastných skúseností a pozorovaní sostavili si učebnicu spoločenského chovania, obsahujúcu 1200 otázok a odpovedí. Iná škola v New Yorku už veľa rokov vyučuje bontón, a toto vyučovanie spojuje s občianskou náukou, sledujúc zásadu, že len spoločensky dobre vychovaný človek môže byť dobrým občanom.

I my sme mali na mysli túto zásadu, keď sme sa odhodlali dať do rúk našim ct. čitateľom „Spoločenský lexikon“, pamätali sme i na samoukov, naznačiac im najvhodnejšie smery, ako sa spoločensky zdokonaľovať a ako sa stať užitočnými členmi pospolitosti, národa i štátu.

Dielo je rozdelené na tri časti. Časť prvá oboznamuje nás so smernicami na podklade dušovednom, spracovanými pre spoločenskú sebavýchovu so zreteľom i na školské potreby, objasňuje základné pojmy spoločenských pravidiel s poukazom na úzku spojitosť a vzťah s duševným i citovým, náboženským, mravným, spoločenským a citovým chápaním.

Druhá časť je venovaná všeobecným pravidlám slušnosti v praktickom i spoločenskom živote od kozubu až po najnáročnejšie spoločenské salóny. V tejto časti je rozobraná otázka pozdravenia, titulov, osobného a písomného styku s vhodnými slovníkovými prílohami atď.

Časť tretia shrňuje praktické pokyny, ako sa má chovať úradník, obchodník a pod., ďalej mimoriadne a nevšedné príležitosti, rodinné slávnosti, spoločenské zábavy a hry a veľa iných zaujímavostí.

Dúfame, že toto dielo stretne sa ako v kruhoch pedagogických, tak i v širšej verejnosti s porozumením a stane sa každému skutočným priateľom a poradcom vo všetkých bežných i nevšedných životných situáciách.

V Trnave, deň vydania.

Autor.

Doslov

Hoci sme sa snažili po úplnom vypredaní „Spoločenského lexikona“ čím skôr vyhovieť veľkému počtu záujemcov, nebolo nám to možné, lebo tlačiareň, ktorá sa pôvodne podujala nové vydanie vyhotoviť, nemohla tak urobiť pre nepredvídané technické ťažkosti.

V najkritickejšom čase s nevšednou ochotou vyšla nám v ústrety kníhtlačiareň „Andrej“, filiálka v Žiline, ktorá toto dielo dohotovila. Ďakujeme týmto správe podniku za porozumenie a bezchybné technické prevedenie.

Pre tieto technické ťažkosti mienený dodatok o kozmetike musel vystať.

P. Gerdelán, nakladateľ

Ľ. Michalský, autor.

Toto dielo Ľ. Michalského SPOLOČENSKÝ LEXIKON vyšlo v Žiline roku 1941 ako 1. sväzok edície NAŠA PRÁCA, ktorú rediguje L. M. JÁNSKY a ktorú vydáva NAKLADATEĽSTVO PAVLA GERDELÁNA V TRNAVE.

Dielo zrevidoval red. Vojtech Hatala.

A1. Úvod do spoločenskej dušovedy

1. Spoločenská sebavýchova

Nebolo nám každému životnými okolnosťami dožičené poznať radosti detskej izbietky a primeranej výchovy, ktorá by nás bola dostatočne vyzbrojila do životnej borby, obrnila nás pancierom čností, otvorila nám brány a ukázala nám najistejšie cesty k úspechu. Mnohým chýbalo primerané školské vzdelanie, ktorého nedostatok často pociťujeme v rozličných životných údeloch a spoločenských povinnostiach. Musí byť teda našou snahou, aby sme chcením a vlastnou usilovnosťou doplnili to, čo sme v rokoch mladosti vinou macošských okolností, alebo i vinou vlastnou zameškali. Ešte vždy nie je neskoro! Ale keby i neskoro, lepšie ako nikdy!

Je nám každému na pomoci mocný faktor a tým je vhodná sebavýchova, ktorá nám pomôže cez úskalie prekážok, len chcieť musíme. Majme vždy pred očami úspechy tisícov iných, ktorí vyšli azda z horších a macošskejších pomerov ako my, kopily sa im prekážky za prekážkami, ale silnou vôľou a nezlomnou húževnatosťou a vytrvalosťou dosiahli v živote vrcholné úspechy. Slávny vynálezca Tomáš Alva Edison povedal: „Tri základné veci sú potrebné na dosiahnutie niečoho cenného: Tvrdá práca, vytrvalosť a zdravý rozum.“ Prečo by sme to i my nemohli dosiahnuť? „Každý sa narodil, aby sám sebe pomohol a sám o seba sa staral. I najchudobnejší ľudia toho dosiahli — prečo by to nemohol dosiahnuť každý človek? Statočných býva víťazstvo.“ (Smiles.)

Aby naša spoločenská sebavýchova bola úspešná, musíme sa stať najprv pánmi samých seba. Výlučne len školská výchova pre život vôbec nestačí, lebo tá výchova je iba naznačovaním životných ciest, po ktorých by sme mali k úspešnému životu kráčať, kým dobre pochopená sebavýchova, podopretá mnohými vlastnými skúsenosťami a skutočným poznaním života, môže i na rázcestí nájsť pravú životnú cestu. A keď sme už raz vkročili na ňu, nezlomne vytrvajme na nej, i keby bola zahatená závejmi, hrochoťnatá a rozjarčená, zakiaľ nedosiahneme prvý míľnik, označujúci sebakázeň. Cesta bude ešte vždy číra prekážka, ale budeme ju ľahšie zdolávať. Nasledujúci míľnik nám ukáže cestu silnej vôle, až dojdeme k vysokému pylónu, oznamujúcemu sebapoznanie.

Cieľavedomou sebavýchovou, podporovanou sebakázňou, silnou vôľou a sebapoznaním môžeme dosiahnuť netušené bohatstvo rozumové, citové i povahové. Staneme sa majstrami samých seba. Aká to utešená úloha môcť sa zdokonaľovať a prerábať samých seba; zjemňovať sa pre spoločenský život a otužovať sa do životnej borby! Ďalšou mocnou oporou nám bude v tejto snahe usilovné samovzdelávanie, lebo keby sme mali aj vysokoškolský diplom, to ešte vždy nestačí. „Dobrý kňaz sa do smrti učí“, poučuje nás príslovie. Ako sme už výš poznamenali, škola nám dáva iba základ pracovnej metódy, ukazuje nám smery a cesty do nových svetov, kým samovzdelávanie je nám na nových cestách dobrým radcom i oporou, ktorá nás nemôže sklamať.

Sebavýchova určuje nám povinnosti nielen k sebe, ale i povinnosti k bližným, ktoré sú tak utešene vyslovené Kristovými slovami: „Miluj bližného svojho ako seba samého!“ Snažme sa byť v styku so svojimi blížnymi vždy takými, akými by sme si ich želali, aby boli voči nám. Najlepšie a najkrajšie splníme myšlienku lásky k spolubližným tak, ak ich budeme mať úprimne radi, bez ohľadu na životné prekážky, nevďak, utrpenie a sklamanie.

Sebavýchova a sebapoznanie učí nás chápať city spolubližných, naučí nás poznávať, čo im je milé, čo nemilé, čo ich teší, čo zarmucuje; čo ich uspokojuje a čo ich dráždi a napokon, čo v nich vie vzbudiť nadšenie a čo ich vie zasa rozladiť. Zvykneme si byť k nim uznanliví vo všetkých okolnostiach; zvykneme si rešpektovať ich zvláštnosti a tieto ohľady prenesieme i na širšiu spoločnosť. Ak sa nám podarilo tieto ohľady v širšej spoločnosti prakticky uplatniť, stávame sa jej obľúbenými členmi.

Sebavýchova a sebapoznanie umožňuje nám vytvoriť si vo všetkých otázkach, ktoré sa nám v živote vyskytnú, vlastné náhľady, čím sa duševne osamostatníme. Budeme vedieť cudzie náhľady posúdiť, zhodnotiť, uznať za prijateľné, alebo ich zamietnuť. Slovom: naučíme sa myslieť „svojou hlavou“ a nedáme sa ľahkoverne a dobromyseľne zlákať pre náhľady, ktoré sa priečia nášmu vnútornému presvedčeniu náboženskému, mravnému a spoločenskému chápaniu. Takto dospejeme k zásadám, ktorými sa budeme v živote spravovať a ich závažnosť zavše uznávať.

Sebavýchova povedie nás napokon k hospodárskej samostatnosti a nezávislosti a urovná nám cesty úspešného duševného a spoločenského života. Nezabúdajme, že spoločnosť má rada iba ľudí hospodársky samostatných. ľudia hospodársky nesamostatní, bez vlastnej postati bývajú viac-menej trpení. V tomto spočíva základná príčina snahy žien, aby sa vstupom do zamestnania hospodársky osamostatňovaly a nespoliehaly sa pre uvedenie sa do spoločnosti iba na vydaj. Pamätajme si, že zámožnosť sa rodí prácou, zachováva sporením a rozmnožuje pilnosťou.

Najúspešnejšou oporou sebavýchovy a z nej vyplývajúcej sebakázne, samovzdelávania a sebapoznania je vôľa. Preto musí z nášho slovníčka úplne vystať také: ja by som rád, — ja by som chcel… ale treba ich nahradiť rozhodnými: ja chcem a ja musím! Pravda, toto chcenie sa musí pohybovať iba v hraniciach dosiahnuteľnosti a v hraniciach zdravého rozumu. Nemecký básnik Goethe vraví: „Naše želania sú pocity schopnosti, ktoré máme v sebe, poslovia toho, čo by sme chceli vykonať.“ Už len vzniknutie samotnej myšlienky, že chceme niečo, je započatím konania. Záleží teraz už len na nás, aby sme svoje želanie vtelili v skutok, lebo toto želanie prezrádza prítomnosť schopnosti, želanie uskutočniť.

2. Sila vôle

Na pretvorenie myšlienky v činorodý skutok treba silné a cieľavedomé predsavzatie, ktoré musíme stále, vytrvale a dôkladne plniť. Hybnou silou tohto plnenia je vôľa. Vôľa je teda možnosť rozhodnúť sa pre určitý, subjektívne dosiahnuteľný cieľ. Sochormi hybnej sily vôle sú húževnatosť, vytrvalosť a odvaha.

Fridrich Veľký vo svojom liste pruskému princovi medzi iným napísal:

„K veľkým cieľom vedie iba odvaha…“ Bez húževnatosti, vytrvalosti a odvahy, ktorá je veľmi dôležitým činiteľom, je uskutočnenie veľkých cieľov nemysliteľné. Odvaha je potrebná pri každom činorodom podnete a má práve taký veľký význam, ako vôľa sama. Sila odvahy, ktorá býva vrodená, podporuje i vznik vôle a chcenia.

Ľudia sú povahove rozlične založení a preto sa i vôľa u nich rozlične prejavuje. Najúspešnejšími ľuďmi v živote sú ľudia rozhodní, energickí, ktorí si živo vedia predstaviť všetky možnosti a bystro si uvážia všetky kladné i záporné okolnosti. Ak sa už raz rozhodli, kráčajú za svojím cieľom s celou silou a s nezlomnou vytrvalosťou. Prekážok sa neľakajú a nedajú sa počiatočnými neúspechmi ani odradiť, ani odstrašiť. Jedine takíto ľudia sú tvorcami životných a spoločenských úspechov!

Čo je ľudsky dosiahnuteľné, každý človek môže dosiahnuť, čo by sa mu do cesty stavaly hocijaké prekážky. Thoreo učí:

„Počuli ste kedy o človekovi, ktorý sa snažil po celý život dosiahnuť poctivo a jedine určitý cieľ, že by ho nebol do istej miery dosiahol? Ak sa niekto nepretržite snaží, či nestojí nad ostatnými?“

Je samozrejmé, že sa do cesty úspechu stavajú prekážky a to mimo našej vôle. Maria naše plány a útočia na predsavzatia, ale to všetko ešte nie je príčinou, aby sme sa vzdali boja, čo by nás hocijaké ťažkosti hatily. „O slove ťažkosť nesmie mysliaci človek ani uvažovať. Preč s nimi!“ (Lichtenberg.)

Malých úspechov sa dočkávajú ľudia nerozhodní a váhaví, lebo dlhým rozhodovaním maria čas i vlastnú energiu. Ľudia ťarbaví sa vedia síce slabo rozhodnúť, ale skutok im zvyčajne utečie. Ale ľudia nerozvážni, pochabí, bez rozmyslu sa rozhodujú, a nepremyslene, o preteky konajú. Nie div, že takmer všetky ich podujatia narážajú na neprekonateľné prekážky a stroskotávajú.

Naša sebavýchova musí smerovať k rozhodnosti. Váhavosťou, ťarbavosťou a pochabosťou nikdy nedosiahneme uskutočnenia svojich želaní, ale keby sme i dosiahli dáky úspech, nebol by to výsledok rozhodnosťou a vôľou podporovaného chcenia, ale čírou náhodou. Nuž a čo je náhoda? Na túto otázku trocha drsne, ale priliehavo odpovedal pruský kráľ Fridrich Viliam: „Náhoda je bohom hlupákov!“

Čo všetko vie zdolať sila vôle, chcenie a vytrvalosť, skvelým svedectvom toho je prípad slávneho gréckeho rečníka Demosthena. Tento najslávnejší orátor svojho veku za mlada tak silne jachtal, že mu bolo sotva rozumieť. Mladý Demosthenes chcel byť silou mocou verejne činným a preto si umienil, že sa musí odučiť jachtať. Aby zosilnil svoj zlý hlas, po celé hodiny kričal do víchrice a hukotu rozbúreného mora a aby si odvykol jachtať, položil si pod jazyk kamienček a stále hovoril. Hlas jeho zosilnel a nielen že sa odučil jachtať, ale jeho reč sa stala takou plynnou, jasnou a zvučnou, že už po prvých slovách vedel každého poslucháča strhnúť. Sila vôle a húževnatej vytrvalosti urobila ho najslávnejším rečníkom všetkých vekov.

Silnou vôľou, vytrvalosťou a húževnatosťou podporované predsavzatie vie dokázať neraz ľudsky takmer nepochopiteľné činy, lebo ako Willis R. Whitney vraví: „Nemožné a neuskutočniteľné na svete je to, čo sa ľudia dosiaľ nenaučili robiť.“ Práve preto konajme vždy rozhodne a rozumne, prinúťme do činnosti vlastnú vôľu, húževnatosť a vytrvalosť a naše snahy a želania dosiahnu možnosť splniteľnosti. Čo chceme konať, konajme vždy s nadšením, lebo „bez nadšenia spia naše najlepšie sily“. (Herder.) Buďme v svojom konaní snaživí, lebo ako vraví Goethe: „Kto sa vždy snaživo pričiňuje, ten môže byť spasený.“ Inými slovami: kto klope, bude mu otvorené.

„Naučil som sa radiť ľuďom vždy, aby niečo urobili. Lebo, ak ľutujem kedy, že niečo urobili, ľutujem vždy, že niečo neurobili.“ (Franklin P. Adams.)

3. Sebakázeň

Podstatným a cenným prostriedkom sebavýchovným je sebakázeň, ktorá spočíva: 1. v cieľavedomej životospráve, 2. v ovládaní citov (nálad, vášní), pudov a žiadostí, 3. v rozvahe a v rozhodnosti.

Pod dobrou životosprávou rozumieme rozumné usporiadanie telesného života: výdatný odpočinok, ošetrovanie tela, priemernú stravu, rozumné zadelenie práce a ušľachtilú zábavu, rozptýlenie a samovzdelanie.

Sebakázeň, ktorá zodpovedá všetkým uvedeným predpokladom, naučí nás najvyššiemu umeniu všetkých umení: vedieť žiť! Keby sme sa obzreli len v malom kruhu okolo seba a skúmali by sme vnútorný a zovnútorný život ľudí nám najbližších a mohli vniknúť do všetkých ich tajností, veľmi ľahko by sme sa mohli presvedčiť, že len mizivé percento z nich priblížilo sa do dosahu dobre pochopeného života, s premyslenou plánovitosťou a dodržiavaním z nich vyplývajúcich zásad. Presvedčili by sme sa, že veľká väčšina z nich žije bez vyšších cieľov a ideálov a vyžíva sa v nižších sebacitoch, pudoch, zvyklostiach, vášňach a náruživostiach. Narodia sa, vychodia školu, prijmú miesto v úrade, alebo si vyberú iné zamestnanie, oženia sa, majú deti a umrú. V tomto šedivom logickom postupe vznikla i zanikla ich bytosť. Umreli, boli oplakávaní a — zabudnutí… A ak sa stali predsa predmetom spomienky, ostalo to len v najužšom rodinnom kruhu, alebo sa dostali nevdojak bez vlastného pričinenia do nejakej pamätihodnej udalosti, ako Pilát do Créda a tým ich „nesmrteľnosť“ na určitý čas bola v spoločnosti zachovaná.

Mnohí ľudia stali sa v povestiach a tradíciách „nesmrteľnými“ svojimi telesnými vlastnosťami, výstrednosťami, náruživosťami, čudáctvom a zločinnosťou. A tak sa to traduje od prvosveta. O Kainovi by sme zaiste nič nevedeli, keby nebol zabil svojho brata Ábela, o Samsonovi, keby nebol býval tak nezvyčajne silný, o Lukullovi, keby nebol býval takým povestným maškrtníkom a medzi mnohými a mnohými inými o Herostratovi Efezskom, keby nebol podpálil chrám Dianin len preto, aby sa jeho meno stalo nesmrteľným. Avšak tí, ktorí svojimi ušľachtilými činmi snažili sa ľudstvo viesť k dokonalosti a vedeli pre blaho ľudstva prinášať veľké žertvy, tí ostali pre ľudské pokolenia skutočne nesmrteľnými. Po ich popole už niet vari ani stopy, ale hoci prešly už mnohé stá a tisícročia, ich pamiatka ostáva medzi nami a vďačne si na nich spomíname.

Snahou každého človeka má byť nielen vyžiť sa telesným životom, ale usilovať sa v medziach svojich možností vykonať ušľachtilý skutok, slúžiaci ľudstvu a tým je splnené jeho poslanie života. „Dobrý a ušľachtilý človek, ktorý žil s nami, nemôže nám byť vzatý. Zanechal po sebe svetlé stopy práve tak, ako vyhaslé hviezdy, ktorých svetlo vidia pozemšťania ešte niekoľko sto rokov po ich zániku,“ tvrdí veľmi priliehavo Carlyle.

Veľké a ušľachtilé skutky bez sebakázne sú nemysliteľné, ako je nemysliteľná prevaha neukázneného, čo by aj počtom väčšieho vojska proti vojsku ukáznenému. Keby sme pozorne sledovali život nezvyčajne úspešných ľudí, prišli by sme k poznatku, že základom ich úspechu bola prísna sebakázeň. Bez sebakázne nemožno si predstaviť svedomité konanie povinnosti a bez konania povinnosti niet úspechu. „Povinnosť je najvrcholnejším výrazom každého jednotlivca, lebo nemôže robiť viac, ako svoju povinnosť,“ poučuje R. E. Lee a dokladá: „A nikdy by sme si nemali želať robiť menej.“

Dobre usporiadaná životospráva je prvou podmienkou sebakázne a z nej vyplývajúcej sily, ktorú potrebujeme, aby sme mohli svoje ciele a snahy uskutočniť. Touto silou je zdravie, najcennejší to poklad človeka, na ktorý načim viac dbať, ako na hocijaké iné poklady, ktoré, keby sa aj stratily, možno ešte nadobudnúť, ale stratené zdravie veľmi ťažko.

Keby sme mali naporúdzi presnú štatistiku úmrtnosti často veľmi mladých ľudí, s udaním skutočnej príčiny smrti, videli by sme, že vo väčšine prípadov urýchlila smrť nevhodná životospráva, prepínanie síl, hovenie v škodlivých záľubách a náruživostiach, slabosť vôle a vôbec povrchné nazeranie na duševný a telesný život. Dobré zdravie je silná zápoľa, ale keď ju budeme nepretržite podrývať a podkopávať nezriadeným životom, zrúti sa a pochová nás pod seba.

4. Spánok

Nie bez príčiny kladieme túto ľudskú potrebu na prvé miesto medzi železné pravidlá sebakázne, lebo výdatný a osviežujúci odpočinok, čiže spánok je jednou z najzákladnejších potrieb tela. Vyčerpané svaly a čuvy potrebujú odpočinok, bez ktorého slabnú a vädnú, takže je telesná odolnosť menšia. Ale menšia je i duševná sila, lebo medzi javmi telesnými a duševnými je veľmi úzky vzťah. Telesne vyčerpaný človek nie je schopný namáhavejšej duševnej činnosti a duševne vyčerpaný človek zasa telesnej práce.

Zdravý a výdatný spánok privedie telo i dušu do stavu plnej výkonnosti, robí ho odolným proti telesným poruchám a chorobám. Bez odpočinku nemožno pozornosť v žiadúcej miere sústrediť a preto všetky práce, nech sú telesné, alebo duševné, vykonávané v únave, nie sú dokonalé.

Dospelý človek potrebuje 8 hodín spánku. Tento čas úplne postačuje vyčerpané svaly a čuvy zreštaurovať, ak sa telo alebo duša predtým mimoriadne nenamáhaly. Deti, duševne pracujúci, ale najmä nervové chorí by si mali dopriať 9 — 10 hodín odpočinku, ako to vynikajúci lekári odporúčajú.

Aby bol spánok osviežujúci, musí byť pokojný. Myšlienkami a starosťami, tobôž obavami preplnenou hlavou nikdy si nelíhajme! Myšlienky, starosti a obavy zaháňajú spánok a ráno vstávame unavenejší, ako sme si večer líhali. Pred spánkom všetky podobné myšlienky zažeňme, aby náš spánok bol spokojný a osviežujúci.

Častejšie sa u človeka vyskytujú stavy, v ktorých nevládze zahnať ťaživé myšlienky, ktoré úplne zmaria spánok a znemožnia odpočinok. V takýchto prípadoch sa odporúča odvrátiť pozornosť na určitú duševne mechanickú činnosť, ako: opakovať isté, nazpamäť naučené vety, mechanicky vymenúvať číslice a pod. Pri veľkej nespavosti odporúča sa tiež pred spánkom studený nálev do konečníka. Studený nálev totiž odkrvní mozog a tým sa spánok skôr dostavuje. Uspávacie prostriedky, hypnotiká, čo by boly i tie najnevinnejšie, užívajme len v najkrajnejších prípadoch a i to len vtedy, ak nám to lekár predpísal. Organizmus sa totiž na takéto hypnotiká veľmi ľahko zvyká a len veľmi ťažko odvyká.

5. Autosugescia

V predošlom úseku sme vymenovali niekoľko prostých, ale osvedčených prostriedkov na odvrátenie pozornosti od ťaživých myšlienok. Jedným z najúčinnejších prostriedkov je však vedomé vnútenie si určitej predstavy, ktorá musí všetky iné predstavy a myšlienky zatlačiť. Tento spôsob pôsobenia na seba nazývame autosugesciou. S pôsobením na seba stretávame sa veľmi často i medzi pospolitým ľudom. Náš sedliak, alebo gazdiná nepotrebujú budíček a prebudia sa presne, takmer na minútu, ako si to pred ľahnutím umienia.

Autosugescia je veľmi dôležitý duševný jav v živote človeka. Pri vhodnom jej používaní môže nám byť veľmi užitočná, ale nevhodne používaná môže byť človeku osudná. Užitočnosť autosugescie spočíva v tom, že nás zvyká sústrediť sa na určitú predstavu a pomáha nám ju uskutočniť. Autosugescia dodáva človekovi nezvyčajnú silu a schopnosť zniesť i najväčšie námahy, posilňuje odvahu a statočnosť. Negatívne sebavnukanie však uberá skutočnú silu a schopnosť, berie odvahu a ničí statočnosť. Kto si vnuká myšlienku, že musí niečo prekonať a pri tom aj celá činnosť a chcenie spoluúčinkuje, obyčajne dosiahne uskutočnenie svojej myšlienky.

Ľudia nervózni, precitlivelí a chorí podliehajú zvyčajne negatívnym sebavnukaniam. Hysterická osoba počuje o nejakej chorobe a tu chvatom-letkom už aj pociťuje príznaky tej choroby, ktorú si v skutočnosti iba vnukla. Aké tragické následky môže mať negatívna autosugescia, o tom podáva veľmi charakteristické svedectvo Rev. R. Dovraey v dublinskom „The Irisch Diegest“, uverejnenom pod názvom „Praktická sugescia“. Medzi iným píše: „Jeden známy lekár mi rozprával prípad svojho vynikajúceho kolegu, odborníka na rakovinu pŕs. Táto choroba postihuje za normálnych okolností zvyčajne len ženy. Avšak stálym študovaním tejto choroby a tým, že dával voľný beh svojej obrazotvornosti, lekár si vsugeroval tento druh rakoviny a napokon na ňu sám ochorel a umrel.“

Autosugescia musí nám vždy slúžiť len pri uskutočňovaní užitočných chcení a snáh. Ak si budeme stále umieňovať, že sme zdraví, i vážnejšie choroby ľahko zdoláme. Ale ak si budeme sugerovať, že sme chorí, čo by sme boli hocijako zdraví, ochorieme, lebo sila sebavnuknutia má veľké a mocné dosahy. So sebavnukaním je to ako s jedom: Pri vhodnom použití lieči, pri jeho zneužití zabíja.

6. Ošetrovanie tela

Pravidelné ošetrovanie tela, jeho čistota a jeho zveľaďovanie primeraným telocvikom, alebo športom je nielen osobnou potrebou, ale i spoločenskou nevyhnutnosťou. Telo, zaťažené fyzickou námahou, vylučuje zo seba rozličné hleny a výlučky, ktoré sa usadzujú na pokožke, tvoria vrstvy, znemožňujú kožné dýchanie, ktoré je pre celkové zdravie veľmi potrebné. Ale trpí tým nielen zdravie, ale i sviežosť a krása tela, nehľadiac ani na nepríjemný, ba až odporný zápach, ktorý nečisté telo okolo seba rozširuje. Dôkladné umývanie, časté kúpele sú veľmi dôležitými potrebami každého jednotlivca, ktorý si váži svoje zdravie a miluje čistotu. Nezabúdajme, že sme čistotou povinní nielen sebe, ale i spoločnosti. Nečistý a páchnucí človek je postrachom spoločnosti. Takému človekovi každý zďaleka vyhýba, a jeho podanú ruku prijíma len vtedy, keď je to už nevyhnuteľné, aj to s pocitom hnusu. Popri všeobecnej čistote načim dbať, aby zuby, najdrahší to poklad ľudského zdravia, boly svedomite ošetrované. Rozumný človek, ktorý si váži seba a ctí svojich spolubližných, nikdy nečaká, až bude mať zuby deravé a bude mu páchnuť z úst, ale včas si dá zuby opraviť. Kto nevie mať ohľad na seba, nevie ho mať ani na iných.

7. Telocvik

Zveľaďovanie tela primeraným telocvikom je v spoločenskom smysle práve tak potrebné, ako telesná čistota. Niet takého telesne pracujúceho človeka, ktorý by pri práci rovnomerne zamestnával všetky svoje svaly. Len jedna čiastka svalov sa namáha a napína, kým druhá čiastka ostáva nečinná. Túto nerovnomernosť načim vyrovnávať vhodným telocvikom alebo športom. Najmä duševne namáhavo pracujúci ľudia by mali väčšiu pozornosť venovať svojmu telu. Nedostatočný pohyb, malá svalová činnosť a najmä nevyrovnaný pomer medzi duševnou a telesnou činnosťou čoskoro zanechajú na duševnom pracovníkovi viditeľné stopy. Telo slabne a tým sa i duševná činnosť oslabuje. Tu si treba pripomenúť príslovie: „V zdravom tele zdravý duch.“ Len zdravé telo je schopné zdolávať námahu a len zdravý duch je schopný plodiť zdravé a činorodné myšlienky.

Ako neužitočné je zanedbávať telo po stránke jeho zveľaďovania, tak je priamo škodlivé prepínať sa telocvikom, alebo športom, ako sme toho svedkami pri našej mládeži. Nemierne športovanie je nielen na úkor zdravia, ale i na úkor duševnej jemnosti. Niektorí ľudia v nemiernom kulte tela hľadajú cieľ a smysel života (športovci z povolania, zápasnici, pästiari), pričom strácajú pravý smysel pre vyšší duševný život a pre úhľadné formy, spôsoby a povinnosti spoločenské. Nemiernym telesným kultom telo síce mohutnie, svaly sa stávajú oceľovými, ale čím viac telo a svalstvo mohutnie, tým viac sa strácajú ušľachtilé city a snahy. Ale nestrácajú ich len tí, ktorí nemierne kultivujú šport, ale táto strata sa prenáša i na ich obdivovateľov. Divadlá, koncerty, prednáškové siene priam civejú prázdnotou, ale športové ihriská sú práve vtedy nabité exaltovanou masou, strhovanou k huronským prejavom vôle, alebo odporu. Tak, ako je neracionálne zanedbávanie primeraného telesného kultu u duševných pracovníkov neprospešné, tak je to i u modloslužobnikov zveličeného kultu tela. Kult tela a duše musí byť v rozumnom súzvuku, lebo len vtedy sa dosiahne zveľadenie a užitočné vyrovnanie telesnej sily s duševnou potenciou.

8. Výživa

Ako je bez spánku nemysliteľný odpočinok a osvieženie tela, bez telocviku zveľadenie jednostranne vyčerpaného svalstva, práve tak je nemysliteľné udržovanie a posilňovanie tela bez výživy. Čím viac vyčerpávame telo námahou svalstva, tým viac sa dožaduje žalúdok svojho práva. Výdatná a vhodne volená potrava je jediným prostriedkom telesnej sily i duševnej vytrvalosti. Staré latinské porekadlo síce vraví: „Plenus venter non studet libenter“ = „Plný žalúdok nerád sa učí“, ale zdá sa, že v skutočnosti nie je to celkom tak. Vieme napr. o nemeckom básnikovi Goetheovi, že nikdy neopovrhol dobrým a výdatným jedlom; o nemeckom filozofovi Immanuelovi Kantovi je nám rovnako známe, že rád jedol dobré a mnoho, jeho „jednoduchý“ obed trval obyčajne „len“ tri hodiny. Železný kancelár Bismarck pri uzavieraní pokoja s Francúzmi povedal: Ak mám súco pracovať, musím sa tiež dobre živiť. Nemôžem uzavrieť poriadny pokoj, ak sa mi nedajú poriadne najesť a napiť…“ A keby sme mali príležitosť nazrieť do súkromného života mnohých geniálnych ľudí, bezpochyby mohli by sme zistiť, že veľká väčšina z nich dávala prednosť dobrému a výdatnému jedlu pred inými telesnými pôžitkami.

Je nesporné, že dobre volená a výdatná strava je potrebná ako telesnému, tak i duševnému pracovníkovi. Človek trpiaci podvýživou nie je schopný ťažších telesných alebo duševných výkonov. Mozog potrebuje práve tak výživu, ako ktorýkoľvek iný úd. Ak sa s plným žalúdkom nedá dobre pracovať, s prázdnym tým menej! Výdatne a dobre jesť neznamená napchať sa po hrdlo najvyberanejšími jedlami. Jedenie a pitie je potrebou, ale nesmie sa zvrhnúť v náruživosť. Majme na mysli Sokratove slová o jedení: „Jeme, aby sme žili; nežijeme, aby sme jedli.“ Práve tak je to i s požívaním liehových nápojov. Mierne požívané, keď aj telu priam neosožia, aspoň neškodia; ale nemierne požívanie vedie k náruživosti. (Pozn.: viď kapitolu o náruživosti.) „Est modus in rebus, sunt certi denique fines“ = Je miera vo veciach, sú konečné určité hranice“, vraví Horácius v Satirách (I., 1., 106) a je to skutočne tak. Prekročenie miery a hranice vedie vždy k výstrednostiam, ktorých sa musí človek chrániť, aby sa nedostal na rázcestie mravného úpadku. Maškrtníctvo, nemierne jedenie a pijanstvo sú pareniskami ďalších náruživostí, ktoré môžu človeka úplne zobliecť z rúcha ľudskosti a snížiť ho pod dôstojnosť, na úroveň alebo i pod úroveň pudove žijúceho živočíšstva.

Strava nesmie byť nikdy len jednostranná, len múčna, len mäsitá, alebo len vegetariánska, ale miešaná, lebo jednotlivé jedlá, ako napr. vajíčka, mäso, mlieko, strukoviny obsahujú pre vzrast a zosilnenie kostry, ako i pre vzrast vlasov a nechtov potrebné bielkoviny, kým v múke, zemiakoch a cukre sú len stopy bielkovín, alebo vôbec chýbajú. Naproti tomu tieto potraviny obsahujú uhlohydráty, ktoré dodávajú telu motorickú silu a energiu, bez ktorej je telesná, alebo duševná práca takmer nemožná. Nesmieme však zabúdať ani na stravu vitaminóznu, na ovocie a zeleninu, ktoré blahodarne pôsobia na zdravú výmenu látok a na odolnosť proti chorobám. Výdatné požívanie čerstvého ovocia značne snižuje krvný tlak a uľahčuje činnosť srdca.

Chráňme sa jedál prekorenených a presolených, lebo nielen škodia žalúdku, ale aj chuť otupujú. Podobné účinky má na chuť i nemierne fajčenie, nehľadiac ani na to, že vyvoláva veľké množstvo žalúdočných kyselín, priamo zhubne účinkuje na nerstvo. Celkom mierne fajčenie po jedle, ako to bolo zistené najnovšími výskumami, nie je škodlivé. Ženy by sa maly však úplne vzdať fajčenia, lebo okrem menovaných škodlivých účinkov veľmi nepriaznivo pôsobí na krásu a urýchľuje starnutie.

Aby jedlo osožilo, načim pri podávaní hlavných jedál zachovávať pravidelnosť. Hlavné jedlá treba požívať v pravidelných intervaloch. Dôkladné prežutie jedla má dve prednosti: chráni zuby pred zubnými kazmi a výdatne pomáha žalúdku trávenie. Nikdy neslobodno sadať k jedlu s hlavou plnou starostí, alebo nahnevano, rozvášneno! Vždy to odnesie žalúdok a človek s ním.

Takvzaní „vzdelaní“ povýšenci vyhýbajú krásnemu kresťanskému zvyku pomodliť sa pred jedlom, ako nejakému bigotnému zvyku. Moderná lekárska veda a s ňou i mnohí bezverci-lekári dnes uznávajú, že modlitba pred jedlom uvedie dušu do spokojnej nálady, dá zabudnúť zažitým strastiam, starostiam i hnevu, teda duševným pohnutiam, ktoré hatia pravidelné trávenie. Práve také blahodarné účinky vyvoláva aj ďakovná modlitba po jedle.

Mnohí ľudia zvykli si po hlavnom jedle dopriať hrnček silnej čiernej kávy, ktorá vraj zaháňa plným žalúdkom vyvolanú ochablosť. Je to pravda, ale len zdanlivá, lebo káva kladie na srdce zvýšené požiadavky činnosti, ktorá je i tak zvýšená samým trávením. Je to tzv. vyháňanie „čerta s diablom“. Rozumnejšie a zdravšie je (ak je na to čas) po hlavnom jedle ľahnúť si na polhodinku, aby sa mohol žalúdok nerušene venovať svojmu poslaniu a tým sa uľahčí aj srdcu, nehľadiac ani na priaznivé kozmetické účinky, vyvolané malým odpočinkom po jedle.

Koniec ukážky