Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Krvavé sonety

Pavol Országh-Hviezdoslav

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2010 Petit Press

Copyright ePub version © 2013 iAdverti

Copyright © 2013 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Katarína Tínesová, Slavomír Kancian, Mária Kunecová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN 978-80-89278-77-0

Finálna úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2013

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Krvavé sonety

August — september 1914

Spev o krvi: — ký divý pomysel!? —

A o akej? — Ak o tej, ktorá žiari

sťa ruže kvet, pýr studu v dievčej tvári,

či jejž crk u decka v smev zabronel,

keď v snách ho láska anjel-pestiteľ;

alebo o tej, čo sa s duchom spári

u veštca v zápal čela na oltári:

tak nech by spev, nech plným dúškom znel!

Ó, krv je vlaha divotvorná! — Skrytá,

jak vzácny mušt, vrie v srdca pohári,

až udrie v ústroj silou vlnobitia;

s tým v tepnách v ruch sa, v mluno[1] prevarí

a vôľu tvorčiu, zajme kolo žitia…

Či myslia na to kedy mäsiari?

*

Nie o tej plodnej spievať dnes je čas:

o krvi, zo srdca čo šprihnúc v dlane,

kamkoľvek čiahne, tvorí požehnane,

i z mŕtvej skaly zlatý kúzli klas;

o krvi, v tmu čo vnáša slnka jas,

sťa olej vzplanúc — kahan pri kahane —

duševným zrakom denné na svitanie:

a takto chlebom-svetlom živí nás,

a vtedy, štíti aj, kde nebezpeč je…

Lež o krvi, čo vybúšila v hnev,

i zúri-búri, ohňom páli, vlečie

povodňou, rozmetá svet hŕbou pliev,

či odrážkou jak úpusty v zmar tečie…

ach, o tej znie, kým nezalkne sa, spev!

*

Nad zemou v letku utkvel na krielach

posupný démon, v pravej hlaveň vojny,

z nejž, zmáchav ňou, plam šľahol dvojný, trojný…

a k zemi vzal sa splývať v pramenách,

iskriaci síru, meteorov prach —

Rod ľudský dlho spal už nepokojný:

i strhol sa! — ziv sudbinej vtom trojny

zrel, úžas v očiach, v údoch mrazný strach.

Kam dieť sa, Bože!? (zúpel). K spáse vrátka

kde? rokľa v bralách, zápač pralesa

či morská choboť, loďka čo jak vratká

za útočište?… Ale kryje sa

nadarmo v svete; všade ľudská jatka:

či tvŕď či oceán či nebesá!

Koniec ukážky