Date: 2014-06-29T22:00:00+00:00

Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na
zlatyfond.sme.sk

Ežo a Gábor Vlkolinskí

Pavol Országh-Hviezdoslav

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2007 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2007 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Vladimír Koutný, Viera Studeničová, Tomáš Ulej, Rudolf Hladík, Peter Krško, Monika Morochovičová, Miriam Mládková, Michal Vanek, Michal Garaj, Michal Daříček, Martin Droppa, Katarína Díková Strýčková, Janka Kršková, Gabriela Matejová, Dana Lajdová, Bohumil Kosa

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0035-3

Pôvodná publikácia

Pavol Országh-Hviezdoslav. Ežo Vlkolinský. Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry. Bratislava 1953. Dr. Andrej Kostolný pripravil text a doplnil poznámkami. Dr. Ján Ormis napísal vysvetlivky.

Pavol Országh-Hviezdoslav. Gábor Vlkolinský. Dielo III. Slovenský TATRAN. Bratislava 1997. 584 s. Stanislav Šmatlák zostavil výber a napísal úvodnú štúdiu a poznámky. Mária Bratová, zodpovedná redaktorka. Eva Zdražilová, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Text Hviezdoslavovej básne „Ežo Vlkolinský“ sme upravili tak, že sme prihliadali k básnikovmu rukopisu (str. 1—135), k separátnemu vydaniu básne z r. 1890 (Ežo Vlkolinský. Báseň Hviezdoslava. Otisk zo Slovenských pohľadov. Turč. Sv. Martin. Nákladom Slovenských pohľadov. 1890. Kníhtlačiarsky účastinársky spolok v Martine.) a k prvému vydaniu básne v Sobraných spisoch básnických Hviezdoslava. (Sväzok III. Oddiel epický. Martin. Vydanie Kníhkupecko-nakladateľského spolku. 1901. Od str. 263 do 385.) V spomenutom separátnom vydaní z r. 1890 v exemplári, opatrovanom MS v Martine, je mnoho vlastnoručných autorových opráv a vsuviek, no zachovala sa len jeho časť, a to: od str. 31, t. j. od slov „... aj rozsial pšenicu.“ do konca básne.

Pri textovej úprave pridržiavali sme sa zásad, ktoré sme podrobnejšie uviedli v poznámkach k textovej úprave Hviezdoslavových „Básní biblických“.

Dnešnému gramatickému a pravopisnému úzu sme však neprispôsobili tie časti textu básne „Ežo Vlkolinský“, v ktorých ide o priamu reč oravských ľudových alebo zemianskych postáv. V ich reči sa totiž odrážajú jazykové prvky miestne a zachovávanie týchto znakov je pre Hviezdoslavov rečový realizmus typické. V týchto častiach sme text opravili len so stránky pravopisnej, kým hláskoslovné, kmeňoslovné, tvaroslovné, syntaktické a lexikálne odlišnosti dnešnej spisovnej normy sme ponechali. Práve tak sme ponechali aj pravopisné formy cudzích výrazov v priamej reči, lebo odlišnými pravopisnými formami básnik chcel charakterizovať aj odlišnosť svojich postáv. Všimnime si napr., ako vyslovujú niektoré zemianske postavy cudzie slová, ako sú: oppo-nujem, apellujem, assessor a pod.

Zo zásad, uvedených v Poznámkach k textovej úprave „Básní biblických" a dodržiavaných i v textovej úprave básne „Ežo Vlkolinský“, vyzdvihujeme najmä úpravu písania predpôn z-, s-, zo-, so-, vz-(čo v poznámkach podľa jednotlivých prípadov ani nezaznamenávame), práve tak aj úpravu písania predložiek z, s, zo, so(čo jednotlivo tiež nezaznamenávame). Opravu spisovania prísloviek, ako: od dola— oddola, na oko— naoko, na slepo— naslepo, v tom— vtom(zrazu) a pod. jednotlivo zaznamenávame len pre typizovanie. Dôsledne sme upravili tvary jim, jichna im, ich, neurčitkovú kmeňotvornú príponu v slovesách typu trpeťsme upravili na trpieť, formy prítomného času typu vinena vinie, upravili sme chybné príslovkové prípony, napr. láskave— láskavo, hrave — hravoa pod., substantívne tvary, ako napr. v prsach— v prsiach, do krve— do krvia pod. V priamej reči sme však aj tieto tzv. chybné tvary ponechali, lebo sú typické pre reč, ktorou jednotlivé postavy tu hovoria. Pre zachovanie rytmu, alebo iných zvukových estetických prvkov verša sme vždy uvážili, či by úprava neúčinkovala rušivo.

V oblasti čisto pravopisnej sme sa tiež pridŕžali zásad, ktoré sme vysvetlili v poznámkach „Básní biblických". S tým súvisí aj náš zásah do úpravy písania složených slov, ktoré spisujeme, keď ide o jeden pojem, ako napr. v slovách: ružo-kvietky— ružokvietky, zvuko-hra— zvukohra a pod.

Ežo Vlkolinský

PánBeňoVlkolinský(zlinaje
pradedaJóba:jaktorodostrom
vámstvrdípovesenývsypárni,
keďodhrnietepláchupavučín,
prachsofúkate—),zemanzarytý,
kedysinajhorlivšíinsurgent
naVlkolíne;vslávnejobcitej
držiteľhrdýprvejkúrie
imajetnostíspolnýchdirektor;
mužvážny,vzácnahlavarodiny,
kmeť,sprevádzanýúctounapospol:

dnesľaholnamáryaskončilpúť
pozemskú.Zvetchejvežekostolca

(vňomžionvládnulvlastnoustolicou
svkladnýmerbom,vktorejsedával,
boprísnyvieryotcovvyznavač,
zaslužiebbožíchzhusta—nadhlavou
mupráporschórusvislý—avšesa
vpohodlí,svojmustavupríslušnom,
prezpleciaskvostnásmajcommentieka,
vnejporozloživ:hlučnevelebil
zTranosciusa;abouprelzrak

—nadriasnebrvyšupnuvokuliar—
nakazateľa:ifúzšedistý
siprihladzujúcukazovákom,
naňomžtoprsteňdedičnýsaskvel,
počúvalzbožne,vzápalejakkňaz
texttohočasnýumnevykladal—),
ztejviežkystarej,sťabyulieval,
tojemuzvoniahranoukvílivou
ajemublízkoudvierkostolných
tokopúčiernyhrob...

Užnamukách
dleltakmer,aspoňsmutnídomáci
taktrúfali,—synEzechskrúšene
sidumalvšeromkúteuhodín
inerazplachozazrelnaotca,
kýmtohotochoťverná,Estera,
zarezanýštítkončapostele
zastúlilasa,kryladodlaní
tvár,časompoutrelaslznýtok—
aeštestarosťkás’hotrápila.

Pokývalchvelýmprstom.Skočilsyn

Ezechieltakoj;alezdvihlasa
imatkavtom,upustiacručníček,
apoodtisnúcsyna,chorého
užpýtalasa:čomu?hlavnicu
čipopraviťmáačipodaťliek?

Ivkríži,akodobrámanželka,
lensamachcelasihoošetriť.

Onpokrútilvšakhlavouzáporne;
ikeďmudesnýzáduchuľavil,

—boženapreds’lendvihlapodušky—:

viacšeptmosdelilsúrnužiadosťtú,
bydalipapier,pero,černidlo,
synaleabypodkladopatril.

Esteranevedelaoddivu,
nasynažmurklanaznakzákazu,
vspechzatitlalačiernypodčepiec
sinašedlývlas,šuchlaobočím
a:„Eštečo!—anač?“sapýtala.

Nemocnýzbrhlalkruto,hlavamu
pokväclastranou,čelomvstávalpot;

„Esteramoja,“vetilúzkostne
avsvojerukychvatolscivené
jejpravicu,„užvkrátceodídem
kuotcomodvás—skoroveta—ach,
aeštenezrobilsomporiadku—“

„Poriadok!aký?“prudkoozvala
samanželka,ivstalaspeľasti
apravoupodnieslasizásterku;

„čisynnášEžojeniejedinák?—

Bárkľapälbybolvškolách,akoja
somnástojila!nesedľačilby
dnes,aimnebylepšienapotom—

Ači,pánmanžel,obávatesa,
žejatovšetkossebouodnesiem,
ažprídenamňarad—?Batestament!

Toťmojevlasyžúžeľeštevždy,
činie!?...“chlpvyskublavtomzpodčepca,
azosŕkajúcskleslakposteli.

PánBeňovypleštilzraknatúreč,
polykolhoričzrejme,lebotvár
viacsmraštilešte,schradlúneduhom,
zastenal,zdviholruku,upustil
idodalibatoľko:„Ezechiel,
jakctilsidosiaľobochrodičov,
ctimatkunaďalejiposlúchaj—
ašanuj,synku,otcamozole;
nonadovšetkobohanespusťsa—“

Tenprívetodrieknuv,nímžpohýbal
natoľkomäkkýmsrdcomsynovým,
žetentoledvastlmilhlasnýplač,—
priamskoršiezačalksmrtipracovať;
hruďdmulasamuprudšie,krátildych—
zraklomilsa—čisvetlohaslo,bo
vonschumelilameteľmarcová?—

Pochvílibilystaréhodiny,
iprebralsaaspýtal:„Koľkoto?“

„Päť,“hleslašeptomvbáznimanželka
avzásterkuprúdpolapilasĺz.

„Päť—anipiaď—Aj,deňsanachýlil—
aslnce—,“nedokončil,zanemel
aschrkav,očizavrelnaveky.

ApochovaliBeňasveškerou
okázalosťou:jaksasvedčilo
naznačnéhotakčlenarodiny
širokoznámej,starozemianskej.

Kňazparentovalozajvýrečne.

Dovencavovilkvietkovnaspôsob
spomienkyzásluhvšetkých,jakové
užzosnulýten—urodzenýpán—
takhojnevydobylsi,pokýmžil,
adobroobce,cirkvi,vidieka;
jakpečovalzvlášťsvojichoprospech,
nasrdcinosilsamodediča,
sťasvojhoonenstarýTobiáš,
smanželkoutiežvždyvláskenažíval,
bobolamuajstrážnymanjelom—
ipožehnávaljehodomuboh:

tovšetkospomnulpekne,dojemne
aokrasoumusložilnarakev.

Nakoniecmenomjehožalostné
dal‚vale‘všetkým,vďakuzapočesť—
ihnulsazdvorazástupveliký
prizvukochteskných:‚Ach,jakbiedny,ach...‘

Avdovažilavednososynom.

Domspravovalaakopredtým,ba
ihospodárstvopodjejdozorom
satočilo,jakplynulrokutok.

Jejpovelaspoňčerstvoozýval
saspavlačkyvše;čoviac,riadnesi
isamavysúkalarukávy
ajakorobotnicanajtuhšia
prácviedlapredok.Synlenposlúchal—
nojaksazdalo,žilivoshode.

*

Jesvätodušnéránorozkošné.

Sťaokočistýblankytnebeský
sašírerozpälponadsvetahôr
kdes’zaokruhomnazempooprel:

apoňomakomodrýmkobercom
sivykračujeslnce,panovník
tensvetla.Spliecmuskvúcisplývaplášť,
apredizanímvslávyjasote
chórspevnýchškovránkov...

Inálada
kolvozduchujetakásviatočná:

jakčakalposlaznadJordánaby,
čiševelplamenistýchjazykov—

Bezšumuporozlialsapriestorom
sťajazero,čobúroknepozná,
ležvečitejesmavé,priesvitné.

Doňhravotečúbujnýchzozáhrad
tustínovsladkýchvodopády,tam
stýchvôníjarky,ručajvtáčíchnôt;
doňspŕcharosaslíčokpivónij,
veňlevanduledychotplynie,doň
svojopojnýkvetstriasaorgován...

—NaVlkolíne,jakiindesnáď,
predtoutoprávekrásnouslávnosťou
mládencizvyklimilýmdievčinám
staviavaťmáje,hviezdnejzanoci,
keďeštepannysladkosnívajú
ošťastíbudúcom...

Aponeváč
iEzechVlkolinskýchsrdcemal
nasvojommieste,vžiláchteplúkrv
aoči,ktorélipnúzapekným:

nužniediv,keďčomládenecidruh
tiežpripojilsakjarejčeliadke.

Paholcikdes’dvešumnéjedličky
muulovili.(Radimaliho,
mladéhogazdu.)Tiesitedybol,
všepodvečierkomvsadezavčelín
saukryjúc,sámrúčevyzdobil:

dohladučkejichkôrkynožíčkom
narezaltotižpodôb,nanajviac
všaksrdiec,ružokvietkovkutomu
aľalíj,pomedziichžobrazce
sahybkouchvojkouvinierozmajrín;
bavšetkotoivhodnezafarbil.

Ijakosvätvečersapominul,
dľadohovoruvpolnocvysokú
sdružinouvychytilsa.Oddola
zajalipostať,každýnapleci
sinesúcstromky,ktorýchvetvice
saprimesiačkulesklemihaly.

Takzamestnaní,došliporiadkom

—aboloskorohornomnakonci—
ipreddom,vktorompodľarozsudných
hlávdedinskýchčoružakvitlavraj
najkrajšiapanna—ŽofkaBockovie.

Domnabriežkustálstrojný,nadcestou;
záhradkapredním,jejžtoudveriec
kerbazičkovýdychčalvoňavo,
kýmzahrádzousijarokzurkotal.

TuEzechšepnuldruhom:„Ostaňte;
toťvieškypodátemiponadplot—“
adozáhradkyvošieltíškosám;
tampodoblôčkydalsadopráce
ionedlhomájezasadil.

Kýmsádzalich,vševzozrelmimoďak;
novokienkulenlunyobličaj
saskvel—preds’onaspalavčasetom,
bamožnoprávetohozrelavsnách,
ktopodjejoknomtúžil.Zasvetby
junedalzbudiť,prerušiťjejsna!

nechspí—Veďskoroitaksvitnedeň,
turíčnaslávnosť:aonvnádhere
zdôbsviatočnýchsiuvidíjuzas
nadsviecekrajšievchrámeplápolať,
naústkachzvonnýspevamodlitby
horúcizánetvduši—Nechžespí—

Nužzhĺbkysrdcazaželalsilen:

jaktotiejedlevhorskomobvode
saksmrečkomšvárnymradytesnaly,
iona,ktorúláskouzobjalon,
byvečnesatakknemutúlila—

„—Hej,Ežo!driemeš?“zvolalinaňvtom.

„Šakeštemámesadiť,hybaj—“Šli—

Iniedivtedy:slnkonastalé
ženemáličkozarazilosa,
keďstromky,ktorévbraláchvídalo
donedávnavhráchsvrstvourozmilých,
muprišlorazomvobciuvítať.

Nolúčejehonajskôruhádly,
jakakýmcieľomjedledošlyta:

boanivtáčkypriamsarozlietly
isadlynachvoj;každýihličku
sivyzrelzakorisť—Hja,vtáčkyto,
čomiestozrnkarosuzobkajú:

anaihličkáchtotýchnajsladšie
jejkrôpky,perlyláskyvisely.

Imalyozajpravúhostinu
namájochsviežich—Lenkeďpopodne
samiholdevyutešenýzjav,
čoprišlauviťzkvieťatperečko,
jejčarnérúcho,čistýtvárepyľ—
čikeďsadvormizjagalpartícjas
uneviest,ktorézrejmemienily
uždokostola—vuličkáchtiežruch:

lenvtedyslniečkosaocitlo,
prebralozonejvnadnejrozkoše:

ipospešilonebom,zbadajúc,
jakdlhúeštepúťmápredsebou!—

—UVlkolinskýchpokojslávnostný
tiežrozhostilsa.Včasnečeliadka
siodbavilavšetko,čokoľvek
saprigazdovstvemusípokonať,
čipiatokačisviatokznačídeň.

Vstavaniachtedyticho,podvore
ičistoktomu.

Kdesajaksipreds’

kusopozdili:bolovkuchyni.

Ezechielaspoňdrahnesedeluž
ustolavprednej—čakalraňajky;
nonedajboževyčkať—Divilsa,
týmviac,boanimatkynevidel
dnesešte;protizvykuvystala
iodslužby:nužztichaprespieval
zarannouitú‚Přijdiž,Duchu—‘sám.

Nevedelpoňať,čosamohlostať.

Hnulsebou,žesapôjdepresvedčiť;
vtomalešťuklovdverách—

Vkročila
maťstrmouchôdzou.Čosinamiske
prinieslaipriamdrglapredsyna.

Dnurascovápolievkašpľachla,zrel;
ieštečudnejšímmu:výročná
preds’slávnosť—atoť,akáobjedza!

Chcelpozrieťnamatku;nonechaltak,
neriekolslova,—prichytilsajesť.

Všakmatkazastalasioproti,
zrakpohrúžiladoň(bolnevľúdny),
anarohstolavzprúcsa,rieklamu:

„Ty,Ežo!—tylenchcešmadopáliť,
bársvystríhalaposiaľsomťadosť—

Kdeblúdilsizasnocipredošlej,
há?—Neodtajíš!lebo,tuláku,
inocouťajazápäťsprevádzam:

keďusnem,inízamňastrehocú—
známkľučkytvoje—tedy?“

Ezechiel
pozdviholoči,vzhliadnulmatkevtvár,
vtomzapýrilsa;složillyžicu,
iopäťvzozrúc,krotkoodvetil:

„Nie,netajím;bolsom—šakviete,kde—“
akukoloknom—

„Viem!“maťnevrle
muodsekla,ažzvrátilspešnezrak,
iťažkopolkla.„Notyeštevždy
nevedieťzdášsa:žetoprotiví
samojejvôli,synku!Apreds’som
titouždudala,izaotca

(och,kebyťabollepšiezavracal!

anietipovoľovalvovšetkom—);
baneraz-nedvasomťaúprimne
iupomla—Tyale,zrejmávec:

dnujednýmuchom,druhýmpeknevon
sivšetkopúšťal;túrnulnaoko
apritomďalejsvojevyčíňal,
nu,pravýpotmehúd,krt—Terazvšak
tizahudiemja(vtomsavypäla),
mňanebudešviacvodiťzanosom!

Dnesostatnýmôjortielzneje,čuj:

Túledačinunikdynevezmeš,
kýmžijem!akeďbudemumierať,
ivzávetetiprísnezakážem—
vieš,Ežo?nikdy!(vdokladdodlane
sipľaslapäsťou).Tosipamätaj!

Japrelomímtitvojuhlavatosť!

jauvidím—“Astiahnucobočie:

„Čoneješ!?“doložilazhrozene.

„Ďakujem,“vetilchladnokrvne,bár
hojednoslovoozajpobodlo,
ležprevýšilsa;„užjepojedle—
jepreslanô—“Stýmnastoličkesa
popravil,sšimralprstyposkráni
ipodoprevsanastôl,nadpriadol
takpotichu:„No,mamko,dovoľte
razriecťimne;sompreds’uždospelý.

ČomáteprotiŽofke?povedzte.“

„Čo!?“zdupnela.„Čo?—Žejesedliačka,
že—“zajaklasa.Onsauškrnul,
zhralprstypostole.„To?“pýtalsa,

„to?—dajsabože!Vašezemianstvo
činepošlotieždoluDunajom
iskošútkami,panimatko?jak?

Bautenulo,veru,žiadnaplť
honedohoníviacej!—Ale,hľa,
iŽofkinamaťbolazemianka,
veďzroduVlkolinskýchpochodí—“

„Čušmistým!“skočilamudoreči;

„ajpochodila—vydediliju,
hej—lenžetytoaninechápeš!—“

„Dosťnatom:nevietejejpohany—“

„Viem!“vrkla.„Akú?“„Takú:zacudzie
sagrošeparádi—“„Tonepravda!“
vykríkolEzech,zbledol,zachvelsa,
vstal—všakzassadnul.„Utrháčstvoto!—

No,počujteivymôjúmysel:

Jaslúchalsomvásposiaľvovšetkom,
iposlúchalsom,lebomatku,rád;
vtomalejednomnietmirozkazu,
tonejdenijak!nemôžebyť,boh
môjsvedok,mamko!—Upokojtesa.

Viem,vámsapáčivašekrstňa,viem:

túzanevestubystechcelimať,
ičesťjejvšetka;aledarmoje:

—atuver’každýmnedázapravdu—
kdeomnejereč,mojomosrdci,
tamvýlučnejaprávovoľbymám:

amnesaľúbiŽofkajedine.

Lentúsivezmem—Upokojtesa—“

„Čo!?“zdupkala,ažčipkyčepcajej
sapootriasly,očipodbehly
jejkrvou,zvrávoralapohnutím
izhíkla—„nužty!tysaprotiviť
mibudeš,papľuh?opovážišsa
mneprotirečiť?mojemyšlienky
miprekrižovať?—Čivieš,žesommať
iotecvjednom?Vieš,čovoštvrtom
navekystojí?—Alehorkývieš,
tyrebelant!—Šakpočkaj,poviemti
hneďinšie—Aleprečonevstaneš,
keďshovárasastebourodič,há?

neúctivec!—seď,bodaj—Nužčivieš,
človeče!žetuvšetkomojeje,
čidom,čirole,celýmajetok?

tvojotecželenprilepilsaa
čopalecnaprístupkyprišielsem?

čiviešto?hovor!“—„Odváspočúvam—“

„Vieš,žetiotecneporučilnič,
nibyľkymárnej?“—„Chudák,nemohol—“

„Vieštedy,žetupanisomlenja,
arozhodovaťmôžem,akochcem,
môjrozkazplatívšetkynadsúdy,
atys’lenčrviak...?“Stisolplecami.

„Keďvieš,itovedz:oddneškasinie
viacmojímsynom!navždyodriekam
saťaivymietamťazosrdca—

Vstaňmôjhoodstola!azpodstrechy
mivystúpmojej!Bersa,kadechceš—
avrátiťsasemkedy,bohťachráň!—

Somvdovaadnesumrelmiisyn:

ibudemsama,samaakotrsť,
sťajabloňobráňaná—Rušajpriam!

choď!“ukázalarukounadvere
ajakmrakhroznýboljejobličaj...

Onistetohokoncanečakal,
čoviac,vdeňtaký!—váhal,myslelísť
izaslenzostal.Ažkeďskríklaznov’:

„Sihluchý!?“sosbieralsa,sklinasňal
simentiečkuilíščiučapicu,
ašupnuldvermi,slovkanerečúc,
lenvzdychnúczľahka,zrejmepríkrosťou.

Povedľacestouľudiamedzitým
užprechádzalivážnedochrámu:

vševslnkuzblýskalzlatýchčepcovjas,
skvostmentiek,parta,hodváblunivý—

ZačuliostrúvravuuBeňov;
zozvedavostistíchlipostupom,
ifľochlistarejhruškyprezvetvy

(čostálakde-tuvkvetevzáhradke)

dookien:alezvedieťnemohúc
nivysvetliťsikrikupríčinu,
šlizvoľnaďalej...

AlenEzechiel
vonmykol,zvonyslávnezahraly:

ichvelebnýtónletelúdolím
čoanjel-zváčavšadehlásilsa,
zdom’dodom’ťuknulvoknoperuťou
ivolalostro,volalláskavo:

ó,poďte!poďte!poďte!—

Estera
týmprecitlavrazzbúreduševnej:

vumsvitoljejdeňslávny;povedľa,
aj,zbožnýchhúfy...Ako?božíDuch
lenjejdommalbyobísť?Užasla.

Skrušenápadlanapodlahuvtom,
inakolenách,rukyskľúčené,
vhorzdvihlazrakazhlbínvyvzdychla:

„Môjbože!odpusťmojehriechymi...“

*

OdBeňovneďaleko,lenžeza
potokom,ktorýtiekolcezobec,
jupozdĺžkrájaltakmernapoly,
bratBeňovstaršíbýval:Eliáš.

Pravdažestarec,alekpodivu,
bezšedín,prostý,rezkýeštevždy
natoľko,žesamnohímýlili,
zamladšiehohodržiacodBeňa,
kýmtentovskutkumladšítoťužhnil.

Tiežmalsadobre.Hodnégazdovstvo
uhájal;klopotilsa,hrdlačil
askývraživosháňalnahŕbu,
sťakebycelýsvetchcelobsiahnuť:

avšetkovzdortomu,žeprekoho
ninemalsporiť,boveďpotomka
munedoprialboh—SestruZuzanu
síc’obdarilbolhojnedrobizgom
tým,ktomuovdovelazavčasu
ivnebárspomerochsaoctla,bo
pánšvagorDaniel—pravduhovoriac—
nu,popíjalsipilnedosmrti;
noželendcérkymala:bezdetný
bratnaskrznemalvôledajedno
vziaťzasvoje;aženin—Judkin—rod
zvalvistejpýchezavšeháveďou.

TýmhoršiesbratomBeňomráčilsa.

Zajednoužtostrašneškreloho,
žeotecdoškôlBeňavypravil

(kdes’doGemera...)aradrokovnaň,
ažpojurátstvotakmer(pokýmsám
nezomrel),mnohýtvrdýdvadsiatnik
utrovilzdúžejmošny:jehovšak,
ledažestiholprebŕsťdonátom,
užprivrelkupluhuarobotou
ivsamomvzrastetelazaväzil.

Lentýmsazviedlo,žebratBeňoraz
ijurasoromstalsa,tykalsi
soslúžnodvorským;slovovstolici
malaké-také:kýmon,Eliáš,
hoczemantobôž,navždykrpčiarom
toťmuselzostať,khrudeprikutý
abezpovážky—Ijakbymuto
neboloočiklalodôsledne
aneškvarilojatrázávisťou!?—

Kutomuprišielprocesrodinný,
čookľukamivliekolsasťahad
itrvalveľkéroky.Eliáš
posmrtiotcatotižvovšetkom
bolzostal;ijakšťastnýdržiteľ
odoprelrovnýdieldaťBeňovi:

vrajpreškolovalhodnenavyše,
kýmonnaňrobiťmusel—teraznech
sazčrepaživí!aakoraťchce
pánveľkomožný,tožnechdiplomsi
čolánčistráňvšír,pozdĺžrozprestrie;
nužpretoskrsnulmedzinimispor.

Atotobolo,čoichešteviac
rozdvojiloasťatiepólydva
iodcudzilo—najmästaršieho!

(hja:onbol,ktorýprehralpravotu
vzdor,žeinovonarodeniatka
mučepčekšuplaJudkadovačku—),
hej,tohonatoľko,ževerejne
sazaprisahal:nikdy,prenikdy
vrajneprekročíjehonohaviac

Beňovhoprahu!—Iver’držalsľub:

nineobzrelsavstranuBeňovu,
akpovedľašiel,všeodvrátilzrak;
amoholsaajbuchnúťstretnutím
doňabojehovážnejmanželky:

čokameňodrazilsa—najviacak
zahmkal,odpľul—auždrobčildiaľ.

TuBeňoonemocnelosudne.

Nužnavštívilhoasnáď?Prehorký!

bársvedel,žever’Beňozabudol
uždávnonahnev,ičul,žesiho

—preds’brata—viacrázžiadalkusebe,
čajs’odobraťsa—Nie,ninetúrnul;
baanineišielmunapohreb.

—NužEzechvonensviatokturíčny,
keďprísnamaťtaknemilosrdne
hovypudilazdomudosveta:

kammalsavrhnúť,chudák?—Poslužbách
jakvyšielzchrámu,kdesaotužil
čopravýkresťanvieryvzrušením

(dač,možno,pohľadominaŽofku:

veďvprvejsedelačosvätica
vbelostnomrúchu,zánetnalíčku,
jaslúčovkolonej,iboločuť,
jakzvonnýmdúškomichórpreráža),—
zkostola,vravím,jaksaubieral
iocítilsazrazusamotným:

lenprirodzenávec,žebezdlhých
okolkov(predsaksvojmudľaotca!)

hor’vodoušibolprostokstrýkovi.

Tenočivyvalil.BoEzechiel,
ačvravelsnímiuctievalhovždy,
preds’,rodičomsnáďkvôli,nechodil
kunemu.

„Ľaľaď!—Vitaj,mifili

BalthazárečiEzech—“ozvalsa,
iodstolamuvstretkypricupkal.

„Tos’ty!?hm,“odpľul,rukyzaložil
sikrížomnazad;„veru,novina,
aaká!—Irec,synku,čobys’rád?“

(porozkročilsaanadstavilsluch).

Ezechielokúňalsasfarbouvon;
konečnealemuselvykrámiť,
čozapríčinadohnalahota.

„Tak!?“stákalEliášanapäte
sazvrtol—„Tak?hm!“streknulzas—„Čitak?“
požmurkaločami;acmuľknuvsi
ret:„íha!“spískal,„íha!“—Vystrelsa

(bolúzemčistý,alesvalitý);
iprihladiacsichvistynarudlé,
nadpriadal:„Tisíc!—peknáhistorka!...

Hja,chlapče!tvojahorenosámať
sanazdá,žetydruhýBeňosi,
ktoréhotakto(ukázalmui
vtomodpľul)okrúcalanapalec,
izahuckalanerazprotimne,
tá—!(zahrozilsasmeromkoblokom).

Idobremáš,keďnedášsa—buďchlap!

Typredsanosíšklobúk!ktorývždy
viacstojí,akovšetkyčepúchy,
ačobybolyzlaté,kochlaté!—

Bachlapsi!(potľapkalhopopleci)

chlap,užtoveru!—Alebližejpoď;
sidoma,neboj!—Hm-hm(pousmial
sapotuteľne,kolústschamrilsi,
dnesránovyholenýchnahladko,
ijakbyčos’bolnašiel,poskočil).

Mňatolenteší,žesiprišielsem,
lenteší!vermi—Akožebynie?

toťnemámsyna!nemám—Nahraďho!—

Aumňaprácenazbyt,Ezechiel,
ažprezhlavu!—Šakztoho,otectvoj
čonezabralmi,nezmarhalsomnič,
skôrpričinil,skôr!—Nuž,dosťrobôtky
tupreteba!akeďsaobabíš
dľachuti,ipreženu,predeti,
pre—Aledívaj!kdesomzašielaž?—

Saď,synku,složsa.Starká!—

(Judkavtom
dnuvkĺzla,ižezrelaEzecha,
ažzmiatlasa—)Dajdobrýobedhneď!

toťsynovecjenašímhosťomdnes,
izajtra,ivždy...čuješ?“Fľochlaa
vondvermicúvlacelázjašená.

Eliášaleseboupotiahov
synovca,sámhneďmyknulzavrchstôl,
isedelužaživohnieždilsa;
ijakoJudkajedlopriniesla,
vovytrženínúkal:„Ezko!jedz,
jedz,Judkamoja,—praváobjedza!—

Ba,prisámbohu!veľmitešíma...“

(Dosťľahko,hútalpritom:Predsaraz
savyvŕšim!—ačpozde,lepšiepreds’,
jakkebynikdy!—Jehovšetečnosť
tenaspoňnátermala—Ktohovie?)

—Mať,jaklenzazvonilizkostola,
priamprikryťdala,atoobrusom
stôlčinovatým,akýnajkrajší
lenmalavtruhle,samýpoňomkvet;
naňihneďslietlyhajnákoláčkov—
nu,veďsúsviatky!—

Čaká,čaká;no

Ezechalenniet,neprichodí—Už
videlaoknomkŕdleľudíprejsť,
všakzožiadnehonevylúčilsa.

Nivostatnomhovidieťnebolo;
ba,čohotakmerobávalasa,
boveďlenpohlobyjuešteviac,
žeráno:aktakpovediesasňou:

nie,itásamaprešlaspannami.

Tozmýlilojučajsi;potrela
sipravéoko.„Mara!“kuslúžke
vtompreriekla„choď!popozerajpreds’,
kdetrčíEzech?—Zaberpodjedným
ajdočeľadnejjedlopaholkom—“

Šla.Brúsilasem-tam,saspytujúc,
činevidelikdeichgazdíčka?

Apravda,pritomneomeškala
nipodštrknúťtej-ktorejbabke:„Jój!

kejvedeliste,čosastalovám
dnesunás!—Strašnô!—onô—aleže
maneprezraďte—“(‚Šu-šu‘—ašladiaľ);
novzdorkutaniunedopadlanaň.

Ažkeďidruhú—Katru—vyslala

Estera,tejsatakojzdarilo
hovyňuchať.Sťadiablomposadlá
pribehlasnáveštím:„Je—uElov!

tam,urodzenká—zazrelasomho!

asedíužajsnimipristole;
hej,namôj’pravdu!—“

ČujúcEstera
chýrtento,máloženespadlasnôh:

takzhrozilasa.Ako?Ezechiel
kunajväčšiemunepriateľovi
ijejimuža—svojhootcato!—
kutomufalošníku,predrelcu,
netvorabezdušeibezboha
sautiecťvedelvlastnoupredmatkou!?

Neuznalzahodnéjuodpýtať?

asľúbiť,žejejžiadosťvyplní
anikdynebudesaprotiviť?

keďonapreds’muibadobrechce,
oňstarása,vňomžijejedinom...?

„Och,tojemnoho!mnoho!“vyjakla,
kusrdcuchmatnúc;„och,tennepodar!—“

Stýmsamazasadlasikobedu.

Nomuškaunieslabynakrielci,
čoutrovila;všetkopošlozpät.

Pojedlechcelabohuposlúžiť;
všakpodivné,niktomuprípravy
nenašlajaksivduši—Naknižku
složilarukyatakdumala—

Vtomzvonyzhlaholilynanešpor;
ivzchopilasa:aichzvukohra
čímdiaľ,týmtrúchlivejšieznelajej,
sťapripohrebe—Pustilasavplač;
iskloniacsirúhlavunaruky,
jakzvonovsúzvukvlnoudorážal,
všeskvílilaivykladalatak:

„Ach,nemám,nemámviacužnikoho!

isynapochovalasomsidnes—
jabiednamať!—javdovaúbohá—
ó,bože!čohosomsadožila
nastarosť!?čoho!koľkejneresti!

jaslabážena,osamelá,ach—“

Vkuchyni,akoránovýstupten,
iterazjejkviľčulyslužobné;
noponeváčjuznalyrozhodnú
čohospodyňu,matkučeľadnú
ikazárkuvše,ktoránetrpí
rádnežiadanýchodkohokoľvek:

nemalysmelostidnuvstúpiťknej,
týmmenejvnárkujejjupotešiť.

Acestoukto-tenterazešteskôr
sapozastavil,sliediločima
auchomdychtilniečouloviť;
smiechpritom—možno,škodoradosti—
muuťahovalkútky—Podistým
užmnohývedelzvláštnomospore;
zlápovesťvšehdybystrénohymá...

Jakzmĺklyzvony,poutíchlatiež.

Zodvihlahlavu,slzyutrela;
stýmpopravilačiernyčepiecsi
ipritúžilastužkoupodbradou,
takchvatnejaksi,žesavspechutom
zoslučiekskorostályhrdúsky,
ipridusiacvzdychschválne:„Alenech—
nech!“vyrklasrdnate.„Keďšiel,nechšiel!

tenzanovit!—Tonedožijever’,
bychjasaprosilamu!Jasommať!

jedinemojemôž’byťnavrchu—

Iškodakaždejslzy!—Dúfam,boh
maneopustí—onjeradcomvdov
ipomocníkom,on—“Aukrotlá
začalavospevníkuprehrebať,
anájducpieseň,hlasomtrasľavým
nôtila:jakístálipovždysú,
čoSion,hradbyjeruzalemské,
tí,ktorívPánastáledúfajú...

*

AEzechozajpevneprilipol
ustrýka.Nielensviatkyturíčne
žestrávilvjehodomevítaný

(lenJudkajaksizazeralanaň
apatrnesahrýzlavsebe),lež
irobotnýdeň,ktorýnastúpil
hneďnato,tamhonašiel:akovčas
zaránaužboldlubalpodcieňou,
čos’strúhal,dlabal,vŕtal:kučomu
strýkEljaš,klobúkmajúcnauchu
abokypodpreté,sasúľubou
uškieral,hlavoukrútil—nebodaj
sibláhal:Robotník,abezplače!

bonajviacčomudennedávšejesť—

„Hm—tak!“muprisvedčil.„Tojavorec!

šak,synku?Budeznehokosisko?

Akebys’znal,kdesomhovyňuchal!?“

„Kde,strýku,kde?“saspýtalsynovec,
noďalejmajstroval.„Hm!—vBrdeaž
tápotvoratirovnosvietila,
anadpriepasťou!málochybelo,
žesomjunepremeral—Ale,hľa,
iztohovidíš,žesinelením,
bársstarý,anitakýchpopekliech
sadriapať,ver’nie!—učsaodomňa!“

„Var’nemyslíte,“Ezechprervalho,

„žeštítilbychsaktorejroboty?“

„Oj,nie!“sasponáhľalstrýk,„božechráň!

Viem,žesianidomapodpecou
nelíhal,ačprávetamposluhy
vždyboloažmoc!Budeštedy,viem,
itusausilovať,budeš—Hľaď,
tamitamvstrechemrchapazuchy!

ažpotenšiar!Lensnopkovnaviazať
apošiť—šúpystojavzáčine—

Ipokrovdomuskoroopraviť
sazíde;lenževhoreešteklát!

a(šepnul)vcudzej...“„Furták,strýko,ste!“
saEzechzasmial.„Nono,“priammustrýk,
pohroziacčudneprstomskvačeným;

„mlč!“zžmurkal.„Potom—potom,aledosť!—“
aodpľuv,postrečkovalpocieni.

„Iroblen,synku!Alenezabuď
dák’dohrabieľ,toť,zubypovsádzať:

bynašahospodárkašmŕľavá,
norobotnicaanivíchrica!

—nieakočiasipaniHestera—
čímmalanarábať:keďštepnice
atrávnikynámprídepokosiť,
atysachytíšsvojhojavorca!

takpochlapsky!šak,Ezech?Pravda!—A
čis’videl,koľkétrávymámetam?

Nechnepľuvnemviac,aknievyšemňa!

nech—“„Ibáklopúchačikonskýštiav,“
prehodilEzech.„Perse!bršlica,
žitnačka,mádra—fajnézeliny—

Hm,pohodlnýrok—Lenprikladať
vždyruky!Chleba,úfam,dostačí...“

TamtedyprebolletoEzechiel;
zaletomjeseň,plnúvšakýchprác,
tiežprekonaltam;baipozdejšie
lenzostal.

Akodákypaholok

(strýkhorkýžebyterazponajal!)

takrobotovalpomrakodsvitu
avždyckystounajväčšouochotou
achuťoubezúnavy:vzdortomu,
žeanisnáďsámnevedelsidať
odpoveďnato:Načtovšetkoje?

táslužbaotrocká?tenchvatipot?

toprepínaniesvojichmladýchsíl?

—Tupridomesanašlovšeličo,
čotrebaboloodbaviť;tuzas
radinýchvecímimogazdovstva

(tých,čosťalúčešibúnavonok)

saprihrnulavliekolbezkonca:

napríkladvhoráchhotoveniedŕv
kuzime,—vholipastvazporiadky,
nadsalašomvšedozor,—zápasy
priklčovaníchrastí,poľnýchciest
opravy—atakďalej;všetkoto
onpodnikolizdolalvďačne,bárs
dosťoštarymalpritom.Robôtvšak
jaksvitladoba:tuleneštebol
vosvojomživle!Akopravýlev
savkosbuvrhol;radokzaradkom
lenhrčalspádomaniručajzhôr.

Zatýmzasnastúpilosvážanie:

tennajrezkejšídejnaprknáchžní
priplnomsvetlenebiespriaznivých;
isvážaltobôž.Bujnýchnavoloch
abielychjaksneh,ktorýchsúmerne
ohnutérohyskvelysačokvet,
prezčelápásikbronelčervený

(sámfáborcetievplietolvzinky),kým
impodlalkyvkrokzvučnáhralaspiež—:

natakýchvozil,hrdokráčajúc
sivedľašumnejspräže,lentakbez
lajblíka—marcelínkypovoľná
nahrdleslučka,klobúknaočiach—

Braldodrabínažzbožianapodiv,
postohutakmer,žekeďdedinou
saterigalvozťažkýmruchotom
asvištiac(—zpodsnícriasasplývala—):

ovetvyrafalsa,čozozáhrad
nadcestuobrodenéovisly.

Preds’nerazisámvyhupolsahor’,
apripavúzesediacbezpečne,
poháňalzvoľnavoly,odsparna
sapreťahujúce,všesšmižkajúc:

„Hejk,Beľa,Široň!...“Ijakvtedymu
prejsťprišlopopredrodičovskýdom

(bozemesem-tamvstráňachboly),to
týmväčšmispukalbičom(trojakou
zdobenýmkystkou);áno,zakaždým
všetuhospráskal——

Vôbecustrýka
saudomácnilcele.Akeďchcel,
čivlastnekeďdeňtvrdýminulsa,
sibezprekážkyzašieldoBockov,
akneprimalhovečerkprácitiež.

Tamvblízkusvojejšvárnejmilenky,
podsvitomkrásnychočíjej,jejvnád
tajomnýmvplyvomvšetkým,rozkošou
zjejodvietvtekajúcouvsrdcemu,
znovokrial,posilnilsanadlho.

Čitotobolopohnútkou,ževtej
koľaji,donejžviacbolvohnaný,
nežvkĺznulsám,ipotomzotrval

—bovedelveľmidobre,matkaže
taksnadnonepopustí;ačisnáď
vňomurazenáhrdosťosobná
topôsobila,keďžepapľuhom
užnebol,alemužom?—ťažkoriecť.

Ležnajskôrvzpruhoubolooboje.

Toalestojí:žestrýkEliáš
hovalnepotvrdzovalvúmysloch
ivpôtkusmatkou;Judkazase,tá,
ačanimoriakzdúvalasavše,
škúlila,mraštilatvárpehavú
iodvŕkalaledaprezzuby:

sinetrúfalavypovedaťmu.

Onnehnevalsaozajstnamatku;
nopredsabolelohonemálo
imrzelover’dlho,žehotak
bezpríčiny(veďsrdcenenieňou!)

abezokolkovvysúdilavraz
vonzdomu:ztohohniezdamilého,
kdenarodilsa,mladýprežilvek
vždyvprítulnosti,vláskekrodičom,
hovykázala,čoviacvosviatky,
aobrátilavposmechpredsvetom.

Nie,nezanevrelnaňu,vedomý
súcpomerusikunej;toľkolen,
ževyhýbaljej——

Razpreds’stretlisa.

Mimoďakvpoli.Onšielzkosenia,
maťaleprotiskŕdľomhrabáčok
sabralahorestráňou,samatiež
sihrablenesúc.Ezechkamsisa
bolzahľadel(var’niekamvinústráň,
zrakaspoňžiarilmu,smevkoloúst—),
čosostupovalvľahcevýhonom,
naplecikosulesklú,hrkavý
zapásomoselník;týmprepásol
včaspobadať,ktotiahneoproti.

Lenjakmuvravauderilavsluch,
vdolpozrel,videl—ovšem,neskoro.

Apredsadosťvčas.Lebomatkavtom
užupozornilaho(hrabáčky
ažzanemelyzrazu)činomtým,
žeačajbolieštenadostrel
sizdiale,spešnepevnoupravicou
vbokutrčiladlhéhrablisko
izrakommrskla—zrejmenapovel:

byvyhnul...Porozumelrozkazu
iscestyumkolbrázdou——

Paholci,
keďsnímsasišli,tílensahodač
nadomŕzali!Byvrajzabudol
navšetko,čosastalo-nestalo;
bydomovprišiel,prejalgazdovstva
onsprávu—Jakíbudúposlušní
mupovždy!—Veďvraj,pravda,robísa
tamidnessvedomite,lenžeboh
hotamzná!nejdetojaks’odruky—

Hja,darmo:hlavouvdomemábyťmuž!

azvláštenadčeľaďou...Riekolim:

„Synkovci!prídemiste—dakedy,
hej;lenžeakosvojumatkuznám,
ver’mnohovodyujdepotokom—

Idotiaľbuďteverní,robotní!—

Nuž,spánombohom—“

Alestaralsa
ohospodárstvopreds’lenotcovské
čohneďizdiaľky,lebopaholkom
všeporádzalto—takto,onakno—

Noakvšakmatkapotomzrečíich
dák’zhádla,vtomžerukyEzechmal,
užzprotivnehneďináčprevrtla:

„Takchcem,takbude!—viete?“dotušiac,

„vy,trúpi!istým,čovámradcombol—

Marš,naKubľovo!—“

Neraz,matere
kdenebolo,keďskončilsvojesi,
ipomoholvševprácislužobným
anájomníctvu,pravda,úchytkom—

Takdoukladalkríže—Sprevadil
dol’závozomzaszáprahsozbožím,
potľapkavpritomznámetátoše—
ainé—Podjeseňtiežpomohol
imporozoraťďatelinisko,
bopresuchošlipluhydolámať;
ajrozsialpšenicu—Bastalosa
hneďpočiatkomžní,žekeďsostrýkom
užbolisrubližitoPloštinou:

priamposhora(kdestálootcovské
aktorébolsámzasialvjeseni,
dnessúceužtiežpodnôž),ztohotam
jaks’nevedomky,kýmsipudomlen
prvštrkáčzačalpoťahovať—vtom
zaostrilkosu,zakosil—„Hop,stoj!“
strýkzakríkolnaň.„Čoževystrájaš?

topredsacudziežito!Zabudols’

ha?—Ezech!che-che!kdežemyslíš?Ťaj!

činietoksmiechu.Judka?“rehtilsa,
ažbokysamuotriasaly—„Hm,
hm...nikdy!“odpľul;siaholpokrčah,
ipriložiachokústam,pokýmpil,
poločkommačímstrežalnaEža.

Atentosaažzmiatol—neznal,čo
riecť.„Eha,próba—“hlesnul;nevädze
kvetzdvihol,strčilstonkomdozubov
abralsaviazať—

Taktiežpozastal
sivedľalánovnerazotcovských
avdumáchsliedilkrásnychpozbožoch.

Táhrobľa,kdejakýkrík,medzička:

tovšetkotislosamupodoči;
bakaždábyľ,tenturčekúvraťmi
sihupkajúci,briežkomkráliček
sťapýtalbysa:Niesmetvojiviac?—

Takprekvapilhovjednunedeľu
podvečertamiGáborŠimúnov,
druhodmladiivernýkamarát,
hozpozakrovínzrazuosloviac:

„Čodumieš,Ezko,tunák?“Obrátil
sazarazený:„Tos’ty,Gábor?no—

Henstrýkovjačmeňobzeralsom,či
uždošiel?Ihej...“„Atentu?čitiež

„Avidelbysihrachy‚Naskale‘,

*

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Pôvodná publikácia

Ežo Vlkolinský