Ukážka z elektronickej knihy

Z anglického originálu Steven Pinker: RATIONALITY,

ktorý vyšiel vo vydavateľstve Viking, an imprint of Penguin Random House LLC, New York 2021,

preložil Martin Djovčoš.

Vyšlo vo Vydavateľstve TATRAN, Bratislava 2022 ako 5373. publikácia.

Vydanie I.

Prebal a väzbu navrhol Peter Zentko

Zodpovedná redaktorka Daniela Šinková

Odborná spolupráca doc. Mgr. Miloš Taliga, PhD.

Jazykové redaktorky Zuzana Šulajová, Marta Bábiková

Technický redaktor Peter Zentko

Sadzba AldoDesign, Bratislava

Vytlačil FINIDR, s.r.o., Český Těšín.

www.slovtatran.sk

:: knihy pre hodnotnejší život

All rights reserved.

Copyright © 2021 by Steven Pinker

Translation © Martin Djovčoš 2022

Slovak edition © Vydavateľstvo TATRAN 2022

ISBN 978-80-222-1359-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Venujem Roslyn Wiesenfeldovej Pinkerovej

Čo človek je,

ak hlavným zmyslom jeho života

je spať a kŕmiť sa? Nič viac, len zver:

veď ten, čo obdaril nás rozumom,

schopnosťou vidieť vpred i dozadu,

akiste nezveril nám tento dar,

aby v nás bez úžitku zahníval.

HAMLET (PRELOŽIL JOZEF KOT)

PREDSLOV

Racionalita by mala byť základným kameňom nášho myslenia a konania. (Ak nesúhlasíte, sú vaše výhrady racionálne?) Napriek tomu, že žijeme v časoch, keď sme doslova požehnaní nekonečným množstvom zdrojov na racionálnu argumentáciu, zamorili verejný priestor falošné správy, šarlatánske všelieky, konšpiračné teórie a „post-pravdivé“ múdrosti.

Ako sa vyznať v tom, čo dáva zmysel a čo nie? Ide o mimoriadne naliehavú otázku. V treťom desaťročí tretieho milénia čelíme smrteľným hrozbám, ktoré sužujú naše zdravie, demokraciu a planétu. Tieto hrozivé problémy sa však dajú riešiť. Náš druh má intelektuálny potenciál nachádzať východiská. Dnes však paradoxne zápasíme s neochotou ľudí prijať riešenia, keď ich konečne nájdeme.

Tisícky komentátorov konštatujú, že sme prišli o rozum. Pripúšťame, že človek je prosto iracionálny a nič s tým nenarobíme. Humanitné vedy a médiá dospeli k záveru, že dnešný človek pripomína pračloveka, ktorý na leva striehnuceho v tráve vytasí predsudky, klamstvá či nezmysly, prípadne si zavrie oči. (Wikipédia pri hesle kognitívne skreslenia uvádza až takmer dvesto druhov).

Ako kognitívny vedec však nemôžem súhlasiť s cynickými názormi, že ľudský mozog je iba nádoba plná bludov. Lovci a zberači – naši predkovia aj súčasníci – nie sú iba klbkom nervov ako vyplašené zajace, ale ľudia schopní racionálne riešiť problémy. Napriek nekonečnému zoznamu hlúpostí, ktorých sa dopúšťame, sme predsa len nesmierne múdri: dosť na to, aby sme objavili zákony prírody, skrotili planétu, predĺžili a uľahčili si život. A v neposlednom rade sme zadefinovali pravidlá racionality, ktoré dnes tak často ignorujeme.

Nechápte ma zle, ja budem prvý tvrdiť, že podstatu človeka možno pochopiť, len ak zohľadníme nesúlad prostredia, v ktorom sa vyvinul, a prostredia, v ktorom dnes žije. Lenže naša myseľ nie je uspôsobená iba na pleistocénne savany. Dokáže fungovať v každom neakademickom a netechnokratickom prostredí – teda vo väčšine prostredí –, v ktorom naše moderné nástroje racionality, ako sú štatistické metódy alebo súbory údajov, jednoducho neplatia, prípadne sa nedajú použiť. Ako neskôr uvidíme, keď ľudí postavíme pred problém, ktorý je bližšie k ich reálnemu životu, a sformulujeme ho tak, aby čo najviac pripomínal každodenné situácie, zistíme, že im to celkom páli. To však prirodzene ešte nikoho neospravedlňuje. Dnes máme k dispozícii dômyselné argumentačné nástroje a jednotlivcom aj spoločnosti sa bude dariť len vtedy, keď ich pochopíme a naučíme sa ich používať.

Táto kniha vznikla ako výsledok predmetu, ktorý som prednášal študentom na Harvarde. Skúmali sme podstatu racionality a riešili záhadu, kam sa podela. Podobne ako iní psychológovia aj ja rád prednášam o nových strhujúcich objavoch laureátov Nobelovej ceny, ktorí pootvorili dvierka k pochopeniu našich kognitívnych neduhov. Ich objavy považujem za najväčší dar, ktorý naša vedná disciplína dala poznaniu. Tiež si podobne ako iní myslím, že kritériá racionality, ktoré ľudia tak často nedokážu splniť, by mali byť cieľom vzdelávania a populárnej vedy. Ľudia by sa v rámci vzdelávania mali okrem dejín, prírodných vied či písaného slova naučiť tiež ovládať základné intelektuálne nástroje kvalitnej argumentácie. Medzi ne patria logika, kritické myslenie, pravdepodobnosť, korelácia a kauzalita, schopnosť dospieť k záverom či rozhodnutiam na základe nejednoznačných dôkazov a kritériá na prijímanie racionálnych rozhodnutí samostatne aj s ostatnými. Tieto nástroje sú nevyhnutné na to, aby sme sa vyhli hlúpostiam v osobných životoch a verejnom poriadku. Pomáhajú nám kalibrovať riskantné rozhodnutia, vyhodnocovať pochybné tvrdenia, chápať mätúce paradoxy a naučiť sa vyznať v životných peripetiách a tragédiách. Nenatrafil som však na žiadnu knihu, ktorá by sa ich snažila všetky vysvetliť.

Túto knihu som napísal aj preto, lebo som si uvedomil niečo strašné. Napriek tomu, že sa venujem kognitívnej psychológii, nedokázal som odpovedať na otázky, ktoré som najčastejšie dostával, keď som spomenul, že prednášam o racionalite. Prečo ľudia veria, že Hillary Clintonová organizuje pedofilné orgie v podzemí pizzerie? Prečo si myslia, že nás vláda v rámci tajného programu práškuje jedom, o čom údajne svedčia kondenzačné stopy za lietadlami? Moje klasické vysvetlenia, že ide o „omyl hazardného hráča“ či „zanedbanie základnej sadzby“, neponúkali dostatočnú odpoveď na otázku, prečo dnes ľuďom tak veľmi šibe. Preto som sa vybral skúmať nové územia: klebety, ľudové povery a konšpiračné teórie. Zaujímal ma kontrast medzi racionalitou jednotlivca a skupiny, medzi vierou v realitu a vierou v mytológiu.

Nakoniec, hoci sa zdá trochu zvláštne racionálne argumentovať v prospech racionality, je najvyšší čas. Veď niektorí „odborníci“ dnes proti nej otvorene broja. Tvrdia (azda racionálne, prečo by sme ich inak počúvali?), že racionalita sa preceňuje, že logicky zmýšľajúci ľudia sú nudní, nemajú radosť zo života, že analytické myslenie treba podriadiť sociálnej spravodlivosti a že dobré srdce a spoľahlivá intuícia nás skôr privedú k blahobytu než surová logika a poctivá argumentácia. Tvária sa, akoby racionalita už bola prekonaná. Ako keby základným cieľom argumentácie bolo zničiť nepriateľa a nie spoločne dospieť k rozumovo prijateľnému konsenzu. V časoch, keď zažívame bezprecedentný útok na racionalitu, ktorú však dnes potrebujeme viac ako kedykoľvek predtým, je Racionalita najmä obhajobou rozumu.

Chcem povedať, že nikto z nás nie je samostatne dosť racionálny na to, aby sám prišiel k prijateľným záverom. Racionalita sa rodí z komunity diskutérov, ktorí upozorňujú jeden druhého na logické omyly v argumentácii. V tomto duchu chcem poďakovať diskutérom, vďaka ktorým je táto kniha ešte racionálnejšia. Patria sem Ken Binmore, Rebecca Newbergerová Goldsteinová, Gary King, Jason Nemirow, Roslyn Pinkerová, Keith Stanovich a Martina Wieseová, ktorí oduševnene pripomienkovali prvý rukopis. Charleen Adamsová, Robert Aumann, Joshua Hartshorne, Louis Liebenberg, Colin McGinn, Barbara Mellersová, Hugo Mercier, Judea Pearl, David Ropeik, Michael Shermer, Susanna Siegelová, Barbara Spellmanová, Lawrence Summers, Philip Tetlock a Juliani Vidalová recenzovali kapitoly z oblasti svojej odbornosti. Pri plánovaní a písaní knihy sa mi vynorilo mnoho otázok, na ktoré mi odpovedali Daniel Dennett, Emily-Rose Eastopová, Baruch Fischhoff, Reid Hastie, Nathan Kuncel, Ellen Langerová, Jennifer Lernerová, Beau Lotto, Daniel Loxton, Gary Marcus, Philip Maymin, Don Moore, David Myers, Robert Proctor, Fred Shapiro, Mattie Toma, Jeffrey Watumull, Jeremy Wolfe a Steven Zipperstein. Odbornú transkripciu, kontrolu faktov a vyhľadávanie odkazov vykonali Mila Bertolová, Martina Wieseová a Kai Sandbrink a pôvodné analýzy údajov uskutočnili Bertolo, Toma a Julian De Freitas. Vážim si aj otázky a podnety študentov a pedagogických pracovníkov kurzu General Education 1066: Rationality, najmä tie od Mattie Tomovej a Jasona Nemirowa.

Osobitné poďakovanie patrí mojej múdrej a nápomocnej redaktorke Wendy Wolfovej za spoluprácu na tejto už šiestej knihe; Katye Riceovej za úpravu našej deviatej knihy a môjmu literárnemu agentovi Johnovi Brockmanovi za jeho povzbudenie a rady týkajúce sa našej deviatej knihy. Rovnako si vážim dlhoročnú podporu Thomasa Penna, Pena Voglera a Stefana McGratha z vydavateľstva Penguin UK. Ilavenil Subbiahová opäť navrhla grafiku a ja jej ďakujem za jej prácu a povzbudenie.

Osobitnú úlohu pri koncipovaní tejto knihy zohrala Rebecca Newbergerová Goldsteinová, pretože práve ona mi vnukla myšlienku, že realizmus a rozum sú ideály, ktoré treba vyzdvihnúť a brániť. Láska a vďačnosť patrí aj ostatným členom mojej rodiny: Yael a Sollymu, Danielle, Robovi, Jackovi a Davidovi, Susan, Martinovi, Eve, Carlovi a Ericovi a mojej matke Roslyn, ktorej túto knihu venujem.

1

JE ČLOVEK ROZUMNÉ ZVIERA?

Človek je rozumné zviera. Tak nám to aspoň hovorili. Počas dlhého života som usilovne hľadal dôkazy v prospech tohto tvrdenia. Zatiaľ som na ne nenatrafil.

BERTRAND RUSSEL1

Toho, kto dokáže najvýrečnejšie a najprenikavejšie poukázať na slabosti ľudskej mysle, považujú blížni takmer za Boha. 

BARUCH SPINOZA2

Homo sapiens znamená človek rozumný a v mnohom si toto dvojslovné pomenovanie, ktoré zaviedol Carl Linné, aj zaslúžime. Náš druh prišiel na to, kedy vznikol vesmír, preskúmal podstatu hmoty a energie, rozlúštil tajomstvá života, odhalil sústavu vedomia a podrobne zaznamenal vlastné dejiny a rozmanitosť. Vďaka týmto poznatkom sa nám darilo rásť a naučili sme sa predchádzať pohromám, ktoré sužovali našich predkov počas väčšiny existencie ľudstva. Predĺžili sme si priemernú dĺžku života z tridsiatich na sedemdesiat rokov (osemdesiat v rozvinutých krajinách), zredukovali sme chudobu z deväťdesiatich percent ľudstva na menej než deväť, dvadsaťnásobne sme znížili počet obetí vojnových konfliktov a až stonásobne sme zredukovali hladomor.3 Dokonca aj keď sa v dvadsiatom prvom storočí znovu objavila starodávna morová rana, v priebehu niekoľkých dní sme identifikovali jej príčinu, v priebehu niekoľkých týždňov sme sekvenovali jej genóm a v priebehu jedného roka sme podali vakcíny, vďaka čomu sme mali len zlomok obetí minulých pandémií.

Poznávacie schopnosti, ktoré nám umožnili pochopiť svet a pretvoriť si ho na svoj obraz, nie sú výdobytkom západnej civilizácie, ale dedičstvom nášho druhu. Krováci z púšte Kalahari v južnej Afrike sú jedným z najstarších národov na svete a ich donedávna zachovávaný lovecko-zberačský spôsob života ponúka pohľad na to, ako ľudia žili po väčšinu svojej existencie.4 Lovci a zberači nehádžu oštepy po okoloidúcich zvieratách len tak naverímboha ani netrhajú ovocie a orechy, ktoré im rastú za obydlím.5 Odborník na stopovanie zvierat Louis Liebenberg, ktorý desaťročia pracoval s Krovákmi, tvrdí, že kmeň za svoje prežitie vďačí vedeckému zmýšľaniu.6 Z čiastkových údajov sa jeho príslušníci dokážu dopracovať k širším záverom vďaka intuitívnemu pochopeniu logiky, kritického myslenia, štatistického uvažovania, príčinných súvislostí a teórie hier.

Krováci pri love prenasledujú korisť. Využívajú pritom naše tri najvýraznejšie výhody: vzpriamenú chôdzu, ktorá nám umožňuje efektívne utekať, bezsrstnosť, vďaka čomu sa dokážeme zbavovať tepla v horúcom prostredí, a veľkú hlavu, ktorá nám umožňuje rozumne uvažovať. Vďaka rozumu dokážu stopovať unikajúce zvieratá podľa odtlačkov kopýt, výkalov a iných poznávacích znamení. Nemilosrdne sú im v pätách, až kým ich neuštvú.7 Niekedy stopujú zviera po jednej z jeho obvyklých trás, alebo, keď stopa vychladne, hľadajú ho na väčšom území okolo posledných známych stôp. Neraz ich však stopujú len na základe úsudku.

Lovci rozlišujú desiatky druhov zvierat podľa tvaru a rozpätia stôp, pričom im pomáha chápanie príčin a následkov. Podľa toho vedia napríklad usúdiť, že hlbokú špicatú stopu zanechala pri odraze svižná antilopa skákavá, zatiaľ čo plochú zase ťažký kudu. Pohlavie zvierat určujú podľa konfigurácie stôp vzhľadom na vzdialenosti moču a trusu k ich zadným nohám. Tieto kategórie používajú na sylogistické dedukcie: antilopa srnčia a chochlatka sa dajú uštvať v období dažďov, pretože im mokrý piesok roztvára kopytá a stužuje kĺby; kudu a antilopa losia sa dajú uštvať v období sucha, pretože sa ľahko unavia v sypkom piesku. Je obdobie sucha a zviera, ktoré zanechalo tieto stopy, je kudu; preto dokážeme toto zviera uštvať.

Okrem toho, že Krováci zaraďujú potenciálnu korisť do kategórií, robia medzi nimi aj jemnejšie logické rozdiely. Jednotlivé jedince v rámci druhu kategorizujú podľa odtlačkov kopýt, pričom hľadajú charakteristické zárezy a variácie. Navyše rozlišujú trvalé znaky jedinca, ako je druh a pohlavie, od prechodných stavov, ako je únava, ktorú odvodzujú zo známok ťahania kopýt a prestávok na odpočinok. V rozpore s tvrdením, že predmoderné národy nemajú pojem o čase, odhadujú vek zvieraťa podľa veľkosti a hĺbky odtlačkov kopýt. Na základe čerstvosti stôp, vlhkosti slín alebo trusu, uhla slnka vzhľadom na miesto odpočinku v tieni a vrstiev prekrývajúcich sa stôp iných zvierat zase dokážu povedať, kedy sa na danom mieste zdržovalo. Bez týchto logických úsudkov by sa im zviera nikdy nepodarilo uštvať. Lovec nestopuje len tak hocijakého oryxa juhoafrického, hoci vidí množstvo stôp, ale len toho konkrétneho, ktorého prenasleduje až do vyčerpania.

Krováci myslia kriticky. Vedia, že sa netreba spoliehať na prvý dojem a tiež, aké je nebezpečné vidieť to, čo človek chce vidieť. Rovnako opatrne pristupujú k autoritám a vedia, že každý člen skupiny môže mať dobrý nápad. Aj nováčik môže vyvrátiť domnienku alebo prísť s vlastnou, kým sa v diskusii nedosiahne konsenzus. Hoci lovia najmä muži, ženám ide interpretácia stôp rovnako dobre. Liebenberg uvádza, že jedna mladá žena, !Nasi, dokonca „zahanbila mužov“.8

Krováci posudzujú vierohodnosť hypotézy podľa presvedčivosti dôkazov. Ide teda o podmienenú pravdepodobnosť. Napríklad dikobraz má na labkách dve brušká, ktoré sú tesne pri sebe, zatiaľ čo jazvec mediar má len jedno, no odtlačok bruška na tvrdom podklade nemusí byť vždy jednoznačný. To znamená, že hoci je pravdepodobnosť, že stopa bude mať odtlačok jedného bruška, pretože ju zanechal jazvec, vysoká, podmienená pravdepodobnosť, že stopu s odtlačkom jedného bruška zanechal práve jazvec, je nižšia (keďže môže ísť aj o neúplnú stopu dikobraza). Krováci majú v tomto type podmienených pravdepodobností jasno. Vedia, že dva odtlačky bruška mohol zanechať iba dikobraz, preto je v prípade takejto stopy pravdepodobnosť jeho výskytu vysoká.

Koniec ukážky