Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Oblok a zrkadlo

Július Barč-Ivan

Copyright © 2024 Petit Press

Copyright ePub version © 2025 iAdverti

Copyright © 2024 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Bohumil Kosa, Tibor Várnagy, Eva Studeničová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-1139-7

￼

Pôvodná publikácia

Július Barč-Ivan. Dielo II. Tatran. Bratislava 1981. 400 s.

Bibliografické poznámky

Július Barč-Ivan: Dielo II

Tatran 1981

Druhý zväzok obsahuje chronologicky usporiadaný výber piatich autorových hier a výber z esejí pod názvom Oblok a zrkadlo.

Zostavil Ján Števček

Textologicky upravila Daniela Lehutová

Tatran 1981

Oblok a zrkadlo

(Eseje)

odtláča sa podľa edičnej úpravy jediného knižného vydania J. Barč-Ivan: Cesta myšlienky, Tatran Bratislava 1971, s. 159 — 226, s minimálnymi lexikálnymi a syntaktickými zmenami, ktoré sú v súlade s textologickou úpravou celého vydania.

Pri textologickej úprave miera zásahov nie je a ani nemôže byť všade rovnaká, ak sa zváži okolnosť, že v oboch zväzkoch sú základné — východiskové — texty rozličných druhov: od rukopisných cez staršie prvé a jediné knižné vydania až po viac ráz reedované.

Predovšetkým sa uplatňuje dnešný pravopis, spisovná interpunkcia, jednotné označenie priamej reči a rešpektujú sa súčasné textologické a redakčné zásady, bežné pri úprave starších textov pre čitateľské vydania. Pri hrách sa zjednocuje označenie dejstiev, obrazov a výstupov s účinkujúcimi, rovnako aj písanie autorských poznámok, ako je to zaužívané dnes.

Hláskoslovné a tvaroslovné smeny dodržiavajú dnešnú normu. Upravujú sa všetky tvary, ktoré ju viac alebo menej narúšajú. Tak sa zásadne odstraňuje dnes už zastaraná väzba záporného genitívu a nenáležitý inštrumentál, ďalej nevhodné použitie vetných spojení, spojok a predložkových väzieb, nahrádzajú sa časté gerundíva, pasívne slovesné tvary a nesprávne spájania modálnych slovies s plnovýznamovými.

Textová úprava odstraňuje aj zastarané a neústrojné lexikálne výrazy, ktoré nemajú opodstatnenie v spisovnej slovenčine, alebo sú inojazyčnej proveniencie, a nie sú nositeľmi špecifiky postáv, prostredia fabuly či dobového zafarbenia. Týka sa to najmä slov a slovných spojení, pri ktorých po čase došlo k posunu prvotných významov a dnes majú inú obsahovú náplň.

Ostatné odchýlky a nejednotnosti textových prvkov, najskôr dôsledok neskorších redakčných zásahov, upravujú či odstraňujú sa podľa zásady kvantity výskytu.

Úprava však v maximálnej miere rešpektuje autorove štylisticky príznakové výrazy. Najmä v próze sa priam dôsledne zachováva štylisticky príznaková Barčova stavba vety. Len ojedinele, v prípadoch, ak sa pre zastaranú, prípadne výrazne neslovenskú podobu stáva vetná jednotka čitateľovi nelogická, a teda nezrozumiteľná, zasahuje sa aj do syntaxe. V hrách úprava dynamizuje dialóg, čo je v súlade so štylistickými úpravami samého autora v neskorších textových verziách.

V zásade sa textová úprava Barčových próz a drám usiluje nenarušiť a nezotrieť autentickosť autorovho prejavu. Chce iba odstrániť nános prežitých výrazových prostriedkov a prípadných štylistických prehreškov, aby, pri zachovaní autorského i dobového koloritu, mohol dnešný čitateľ vnímať obsah diela bez väčších lexikálnych a syntaktických prekážok.

D. L.

Divadlo

Jedného jesenného podvečera anno domini 1585 prišiel oxfordskou cestou do Londýna mladý muž.

Málokto ho mohol spozorovať. Prišiel len pešo. Nemohol byť zaujímavý. Na chrbte mal batoh, v ruke držal klobúk. Zo všednej postavy vynikalo len nadprirodzene smelé čelo a oči bojazlivo sa skrývajúce pod ním. Hlavu objímali temné husté vlasy, padajúce na biely golier, ostro trčiaci z tesného kabátca. Krátke nohavice, pančuchy, poltopánky, všetko jednoduché, skôr poriadne než pekné, prezrádzali, že ich nositeľ pochádza z nižšej kasty. O tom vlastne hovoril celý jeho vzhľad.

Ako tak ide bojazlivo, dívajúc sa ustavične okolo, je veľmi smiešny. Oči sa niekam zatúlali, celou nohou vstúpi do kaluže. Nervózne otriasa z nej vodu. Druhý raz si dám pozor, myslí si. Ale zadíva sa, a onedlho cíti opäť, ako preniká víťazne voda cez jeho tenké pančuchy.

Spočiatku vidí len zopár roztrúsených domov. Pomaly sa dostáva do stredu mesta. Tu ide už ulicami, obdivuje obrovské domy. Nevidel ešte také veľké mesto. Všade je však pusto. Tu a tam zjaví sa človek, zrýchľujúci svoje kroky. Pomaly prichádza večer, každý uteká pred ním. Nevie, čo má robiť, nohy už klesajú únavou.

Príde mu na um zaklopať na niektorom dome. Azda mu dajú nocľah. Zastaví sa. Pomaly zdvihne „knocker“ a pustí ho. Zľakne sa. Čaká. Čuje kroky. Okienko sa otvorí a zjaví sa v ňom nahnevaná tvár. Nadávky a hrubé slová, letiace nesmiernou rýchlosťou, ho už nedohonia. Uteká so strachom o závod.

Zastane udychčaný. Díva sa opatrne späť, potom so zvesenou hlavou spraví krok. Ale kam pôjdem, hovorí si zúfale. Všade tma, tma. Neisto vykročí. Pomaly začne pršať.

Azda tam, vytreští oči, tam je svetlo, bože! Uteká a malý batoh radostne mu skáče na chrbte. S nedôverou slabikuje nápis. Krčma pri Morskej panne. Hm! Ale… Vstúpi.

Zjaví sa malá chudobná miestnosť. Dva stoly s nohami do „x“ rozťahujú sa po kamennom dláždení. Niet tam nikoho. No pomaly sa vytrasie z vedľajšej miestnosti mužský. Jeho tučná, dobrotivá tvár zaplaší chmúrne myšlienky mladíka. Teraz je už smelší, pozdraví.

Odkiaľ prichádzate? pýta sa krčmár. Zo Stratfordu. A čo chceš? O nocľah prosím. Mária! Skríkne tento a smeje sa, pán chce u nás prenocovať. Krčmárka sa zjaví vo dverách. Nuž môže sa tu vyspať na lavici, usmieva sa. No tak vidíš, sadni si, no…

Prinesie krčah piva. Vypi si, chlapče. A načože si sem prišiel? Mladík sa uprene díva na neho, potom pomaly prehovorí: Chcem k divadlu. Chachacha… k divadlu? Myslíš, že pán Burbage hľadá len teba? Mladík je úplne zmätený, je mu do plaču. Ech, nerob si z toho nič, čo ti ten sud sadla hovorí, vmieša sa žena. Mladík ju pohladí očami. Nuž, veď ja nehovorím, začne zasa muž, možno z neho bude slávnejší herec než pán Alleyn. Ale to nepôjde tak rýchlo. Čo mieniš teraz urobiť, z niečoho musíš žiť. Mladík mlčí a pomaly položí hlavu do rúk. Ty, buchne žena do krčmára, hrdzavého Jacka zavreli, mohol by on miesto neho… Chachacha… smeje sa muž, veľmi dobre, veď aj tak chce k divadlu. Mladík sa spýtavo naňho díva. Pôjdeš pred divadlom kone strážiť. No nie si šťastný? A pritom budeš vidieť stále hercov, pridá žena. Len musíš byť obratný, chlapče, keď príde do divadla pán na koni, aby si bol prvý pri ňom, lebo inak nič nezarobíš! Hrdzavý Jack bol tiež veľmi obratný. No veď ho aj preto zavreli, zahundre starý. Tak čo, páči sa ti to? Mladík je dojatý od radosti, chytí ženinu ruku a mlčky ju stisne. Ona mu hladí hlavu a smeje sa. No, vidíš! A on je celkom pekný mládenec, podívaj sa, starký, ešte si tu chytí bohatú ženičku! Mladý muž sa vysmeje. Ale ja už mám ženu. Veru, aj tri deti. Moja Ann, povie mäkko, a slza sa mu zablysne v očiach. Starí mlčia. Nevedia, čo majú robiť. Žena si oči utiera. No, tak dobrú noc, my už ideme spať, i ty sa dobre vyspi, lúči sa krčmár. Žena vezme sviečku a mladý ostane sám, v tme. Batoh si položí pod hlavu a roztiahne sa na lavici. Myslí na domov, na ženu. Ann moja, uvidíš, že bude zo mňa človek, sľubuje v duchu a zatína päsť. Pomaly zvíťazí nad ním únava. Zaspí.

Koniec ukážky