Fantázia 2010

Antológia fantastických poviedok

Finálové a ďalšie vybrané poviedky z literárnej súťaže

Cena Fantázie 2010

Súťaž organizuje časopis Fantázia.

Súťaž podporila spoločnosť Intel.

Vydanie zborníka podporila sieť kníhkupectiev Brloh.

Partneri: Kultura.sme.sk, Incheba, a.s., Sieťovka.

Fantázia 2010

Antológia fantastických poviedok

Zostavil: Ivan Pullman

Copyright © Fantázia

Publisher © Mgr. Ivan Aľakša – FANTÁZIA, 2010

Cover design © Miroslav Regitko

Všetky práva vyhradené

ISBN 978-80-969236-5-6

Ivan Aľakša

Literárnerotogénne

zóny fantastiky

Povedzme si to na rovinu: toto je zborník z literárnej súťaže a úspešní a už publikujúci autori sa do literárnych súťaží zapájať nemusia a ani na to nemajú čas, pretože píšu na konkrétnu objednávku. Čo to znamená? Asi toľko, že zborník z literárnej súťaže nemá ambíciu zachytávať „to najlepšie“, čo sa na Slovensku v danom roku v príslušnom žánri napísalo, jeho ambíciou je nájsť nové inšpirácie, nových autorov, nové trendy. A to sa poviedkovej súťaži Cena Fantázie už ôsmy rok (hádam) aj darí. Nové mená vo finále tomu nasvedčujú.

„Toto má byť to najlepšie, čo na Slovensku fantastika ponúka?“ – na vety tohto typu tradične vyslovované v komentároch po zverejnení finálových poviedok súťaže reagujem, podobné otázky sú medzi čitateľmi na dennom poriadku. Pritom je to zvláštne, pretože na našom posedení s čitateľmi počas festivalu Istrocon, kde sme vyhlásili výsledky prvého kola súťaže, zazneli naopak narážky na to, že literárna kvalita vo fantastických poviedkach až taká podstatná nie je, že vo fantastike je dôležitá myšlienka, nápad, pointa. Tak si vyberte.

Ako to už býva – pravda je niekde medzi. Darmo máte nápad, keď ho nedokážete spracovať a presvedčivo podať čitateľovi a zároveň darmo poznáte literárne postupy a viete budovať zápletku, keď nenájdete tie správne čitateľove „literárnerotogénne zóny“. Jeden z porotcov súťaže, píšuci a vydávajúci autor sa vyjadril, že porotcovanie tejto súťaže mu veľa dalo, pretože pri chybách iných dokázal pomenovať a určiť chyby, ktoré robí aj on sám. A teraz už budem „spoilerovať“ keď prezradím, že víťaz tohto ročníka Ceny Fantázie bol v minulom roku tak chválený za nápad a tak hanený za jeho realizáciu vo svojej poviedke, že tento rok nenechal nič na náhodu. Odložil mužské ego, pripomienky si vzal k srdcu, dokonca nechal svoju poviedku ešte pred poslaním do súťaže skritizovať tým správnym osobám (nie mame, nie svojej obľúbenej učiteľke) a vida! Cena Fantázie má po rokoch mužského víťaza. A nie, že by mi na tom zase až tak záležalo, naopak, veď ako administrátor a vyhlasovateľ súťaže by som radšej na pódiu bozkával autorku, víťazku.

Ak však táto súťaž vychová autorov k tomu, aby si dávali pozor, na aký papier a akými písmenami vytlačia svoju poviedku, do akej obálky ju vložia a ako ju pošlú do súťaže, a ak zároveň vychová autorov, ktorí pracujú cielene dlhodobo na poviedke s konkrétnym plánom a vedomím, že „chcem vyhrať“, tak my, ktorí sa o súťaž v úzadí staráme, si podáme ruky a zablahoželáme. A budeme mať istotu, že toto je typ autora, ktorý v budúcnosti môže vydávať úspešné knihy. A veľmi dobre vieme, že potom už do súťaže svoje poviedky posielať nebude.

V aktuálnom ročníku Ceny Fantázie pätica porotcov pracovala v zložení: Jozef Karika (autor a publicista, finalista Ceny Fantázie 2008 a 2009), Katarína Mrázková (publicistka, Kultura.sme.sk), Peter F. ‘Rius Jílek (publicista, literárny kritik), Michal Kříž (publicista, o.z. Mastodont) a Ivan Pullman (editor zborníka a publicista časopisu Fantázia). Ich bodové hodnotenia všetkých tohtoročných 73 poviedok od 64 autorov si môžete pozrieť na nasledujúcom liste knihy. Očakávať workshop s hodnotením poviedok však od našej súťaže nemôžte. Nie, že by sme nechceli, porotcovia však majú svoje zamestnania, úlohu hodnotiacich v Cene Fantázie vzali na seba dobrovoľne pomimo práce a väčšina hodnotení vznikla už dávno – poviedky boli bodované počas leta na dovolenkách, dokonca aj na pláži či počas materskej dovolenky. Rád, ako písať sa však povaľuje dostatok všelikde a aj tak je najdôležitejšie jedno – čítať, veľa čítať, všetko, čo napísali iní, prečítať si aj tento zborník a povedať si „ja to dokážem lepšie!“ A máte šancu – na konci tohto zborníka je už vyhlásenie ďalšieho ročníka Ceny Fantázie s vročením 2011.

Na záver ešte k nášmu tohtoročnému bonusu – v priebehu roka sme spozorovali projekt portálu Pc.sk s názvom Sci-fi poviedka roka 2010 a s hlavným partnerom – spoločnosťou Intel. Myšlienka sa nám zapáčila a keďže v našej súťaži nám chýba trochu tej sci-fi, oba projekty sme vzájomne prepojili. Na konci tohto zborníka máte teda bonusovú poviedku a spoločnosť Intel podporila aj Cenu Fantázie okrem iného aj darčekovými balíčkami pre piatich hlasujúcich čitateľov na portáli Kultura.sme.sk. Mimochodom – finálové poviedky Ceny Fantázie 2010 mali čítanosť do 5 tisíc čitateľov.

Naším tradičným partnerom je už roky sieť predajní Brloh a už druhý rok sme si otestovali váš záujem o knihy. Za každú knihu predanú v Brlohoch v priebehu roka išiel do „pokladničky“ 1 Cent a výsledná suma je na konci Brlohom zdvojnásobená a putuje na vydanie zborníka a navýšenie finančných odmien víťazom. V uplynulom roku ste v sieti Brloh nakúpili 42 036 kníh, čo znamená, že na podporu Ceny Fantázie poputuje 840 € a trojica výhercov si aj v tomto roku prevezme dvojnásobnú finančnú odmenu. Ak teda máte radi fantastiku a zároveň chcete podporiť domácich autorov (či prípadne si sami navýšiť svoju možnú budúcu výhru), viete, kde nakupovať.

Želám vám fantastické čítanie a keď chcete ďalšie poviedky, poobzerajte sa po časopise Fantázia.

Cena Fantázie 2010 | Hodnotenie poroty | 1. kolo
Číslo | Názov poviedky | Autor poviedky | Jofef Karika | Michal Kříž | Katarína Mrázková | Peter F. ‘Rius Jílek | Ivan Pullman | SUM | Miesto
1 | A. G. Wells | Juraj Kaščák | 6 | 4 | 8 | 2 | 4 | 24 | 19.
2 | Čo je to láska? | Katarína Hrinčová | 5 | 2 | 7 | 3 | 2 | 19 | 45.
3 | Z tmavých hôr | Pavol Ičo | 4 | 3 | 4 | 1 | 2 | 14 | 56.
4 | Dedina | Pavol Ičo | 3 | 5 | 3 | 0 | 0 | 11 | 63.
5 | Zamilovaný duch | Terézia Kontová | 5 | 3 | 3 | 0 | 4 | 15 | 55.
6 | Hacker Minulosti | Brynn Absolon | 3 | 4 | 8 | 5 | 4 | 24 | 19.
7 | Najlepší priatelia | Brynn Absolon | 6 | 3 | 7 | 7 | 0 | 23 | 24.
8 | Siféria | Viktoria Laurent-Skrabalova | 6 | 3 | 6 | 2 | 4 | 21 | 36.
9 | Oáza | Emília Molčániová | 6 | 4 | 5 | 2 | 3 | 20 | 41.
10 | Bobík | Danica Čechvalová | 8 | 3 | 3 | 3 | 3 | 20 | 41.
11 | Triplovia | Ján Babarík | 6 | 4 | 7 | 0 | 2 | 19 | 45.
12 | Potomok anjela | Marian Marák | 5 | 4 | 6 | 3 | 3 | 21 | 36.
13 | Odkaz hviezd | Iveta Štětinová | 5 | 4 | 7 | 1 | 6 | 23 | 24.
14 | Zrkadlo Osudu | Peter Marčaník | 5 | 3 | 7 | 1 | 0 | 16 | 53.
15 | Zrkadlo | Ingrid Rudavská | 2 | 2 | 2 | 1 | 0 | 7 | 66.
16 | Chlapec musí zomrieť | Ján Iša | 6 | 3 | 5 | 3 | 6 | 23 | 24.
17 | Výkrik dieťaťa na výpadovke M 118 | Ivan Kučera | 7 | 2 | 5 | 4 | 0 | 18 | 50.
18 | Homo homini lupus | Soňa Košičiarová | 7 | 5 | 8 | 7 | 4 | 31 | 4.
19 | Ľudská chyba | Marian Kubicsko | 5 | 3 | 5 | 2 | 4 | 19 | 45.
20 | Balzam večnej mladosti | Marian Kubicsko | 6 | 6 | 7 | 3 | 4 | 26 | 12.
21 | Ideálny čas na návštevu | Lucia Halčínová | 6 | 6 | 2 | 3 | 6 | 23 | 24.
22 | Verný až do konca | Barbora Kolková | - | - | - | - | - | - | -
23 | Zrkadlo | Richard Pupala | 8 | 7 | 6 | 2 | 2 | 25 | 16.
24 | Gemini | Gabriela Habdáková | 9 | 6 | 8 | 6 | 8 | 37 | 2.
25 | Ráchel | Milan Kožúrik | 9 | 4 | 5 | 6 | 4 | 28 | 6.
26 | Pozostatky | Marek Mittaš | 7 | 5 | 6 | 5 | 5 | 28 | 6.
27 | Hefdagon | Katarína Kořínková | 5 | 2 | 3 | 4 | 2 | 16 | 53.
28 | Poludňajší začiatok | Rastislav Konkuš | 1 | 2 | 2 | 1 | 0 | 6 | 67.
29 | Krvavá rosa | Martin Kochlica | - | - | - | - | - | - | -
30 | Ovipositor | Martin Kochlica | 6 | 3 | 6 | 3 | 5 | 23 | 24.
31 | Reinkarepasia | Iveta Šuleková | 6 | 2 | 7 | 3 | 5 | 23 | 24.
32 | Zjavenia | Matej Lepiš | 4 | 2 | 4 | 3 | 4 | 17 | 52.
33 | Duša v Afrike | Marek Hudec | 4 | 2 | 4 | 0 | 1 | 11 | 63.
34 | Ples príšer | Jana Horníková | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 8 | 65.
35 | Spisovateľ | Daniel Barták | 7 | 3 | 7 | 2 | 7 | 26 | 12.
36 | Je čas | Róbert Banás | 3 | 3 | 8 | 3 | 2 | 19 | 45.
37 | Termálny prameň | Terézia Píšiová | 8 | 3 | 7 | 4 | 6 | 28 | 6.
38 | Smrť | Martin K. Strobus | 6 | 3 | 6 | 2 | 6 | 23 | 24.
39 | Tanec v tichu | Katarína Ileninová | - | - | - | - | - | - | -
40 | Ilúzia | Tomáš Sýkora | 4 | 2 | 4 | 1 | 1 | 12 | 60.
41 | Vyhnanec z Lebbenu | Marek Kolcun | 5 | 5 | 5 | 7 | 4 | 26 | 12.
42 | Celkom obyčajná rastlina | Ľubomír Šottník | 6 | 3 | 4 | 2 | 4 | 19 | 45.
43 | Najdôležitejšie poznanie | Lukáš Muchý | 5 | 3 | 6 | 4 | 4 | 22 | 34.
44 | Dračica | Soňa Lantajová | 7 | 5 | 7 | 4 | 7 | 30 | 5.
45 | Bilión ohnivých lúčov | Michal Kučera | 7 | 4 | 3 | 4 | 6 | 24 | 19.
46 | Čierna odroda | Tomáš Straňák | 9 | 4 | 8 | 4 | 7 | 32 | 3.
47 | Ostrov Grófa Monte Christa | Veronika Inglotová | 7 | 4 | 6 | 3 | 6 | 26 | 12.
48 | Stopár | Martin Pitorák | 6 | 5 | 7 | 1 | 4 | 23 | 24.
49 | Mr. Clark | Andrej Lukeš | 4 | 2 | 3 | 1 | 2 | 12 | 60.
50 | Vpustila dnu svetlo | Peter Valášek | - | - | - | - | - | - | -
51 | Dohoda | Marcela Doliňáková | 4 | 3 | 3 | 2 | 1 | 13 | 59.
52 | Oheň a vzdor | Ján Gálik | 7 | 3 | 5 | 1 | 7 | 23 | 24.
53 | Návrat | Ján Gálik | 8 | 2 | 6 | 1 | 3 | 20 | 41.
54 | Bubák | Ján Gálik | 7 | 6 | 4 | 4 | 4 | 25 | 16.
55 | Deti | Ján Gálik | 7 | 3 | 4 | 0 | 0 | 14 | 56.
56 | Socha | Alžbeta Hollá | 7 | 2 | 2 | 5 | 4 | 20 | 41.
57 | Veža úsvitu | Maxim Adamenko | 6 | 2 | 3 | 0 | 1 | 12 | 60.
58 | Fa.ta.mor.gá.na | Martin Gallo | 5 | 3 | 3 | 5 | 6 | 22 | 34.
59 | Nákaza | Miroslav Repaský | 6 | 4 | 5 | 5 | 5 | 25 | 16.
60 | Planéta na predaj | Diana Majerová | 7 | 3 | 7 | 3 | 4 | 24 | 19.
61 | Neľútostný | Miroslav Repaský | 7 | 5 | 6 | 4 | 5 | 27 | 10.
62 | Pri svite Mesiaca | Martin Tomčík | 6 | 4 | 7 | 4 | 6 | 27 | 10.
63 | Malé biele motýle | Daniel Klimek | 8 | 4 | 4 | 1 | 4 | 21 | 36.
64 | Smrť muža s bodkovanou mašľou | Miloš Ferko | 10 | 4 | 7 | 2 | 5 | 28 | 6.
65 | Mamut farby malinového lekváru | Zuska Stožická | 8 | 7 | 6 | 9 | 10 | 40 | 1.
66 | Koexistencia | Miloš Janoušek | 5 | 5 | 3 | 3 | 5 | 21 | 36.
67 | Minca | Martin Šugár | 6 | 4 | 2 | 0 | 2 | 14 | 56.
68 | Zlaté ruky majstra Hannesa | Miloš Janoušek | 6 | 4 | 6 | 3 | 4 | 23 | 24.
69 | Neo Kolos | Viktor Vernej | 7 | 3 | 5 | 1 | 2 | 18 | 50.
70 | Najtemnejšie želanie | Filip Horvát | 6 | 5 | 5 | 2 | 6 | 24 | 19.
71 | Smrtiaci hlad | Katarína Schmidtová | 7 | 3 | 4 | 4 | 3 | 21 | 36.
72 | Nová realita | Zuzana Droppová | 8 | 4 | 7 | 1 | 4 | 24 | 19.
73 | Bitka vo vlaku a Kyjbyševov integrál | Peter Gašpar | 5 | 4 | 0 | 3 | 3 | 15 | 55.

Neobodované poviedky nesplnili podľa názoru najmenej troch porotcov kritériá súťaže a boli zo súťaže vyradené.

Cena Fantázie 2010:

1. miesto: Tomás Straňák: Čierna odroda

(Cena Fantázie a 100 € + 100 € od Brlohu)

2. miesto: Soňa Lantajová: Dračica

(65 € + 65 € od Brlohu)

3. miesto: Zuska Stožická: Mamut farby malinového lekváru

(35 € + 35 € od Brlohu)

4. miesto: Soňa Košičiarová: Homo homini lupus

5. miesto: Gabriela Habdáková: Gemini

Cena Bibliotéky 2010:

Cena Bibliotéky: Zuska Stožická: Mamut farby malinového lekváru

(Cena Bibliotéky a 33 €)

Cena Béla 2010:

1. miesto a cena Béla: Ingrid Rudavská: Zrkadlo

2. miesto: Soňa Košičiarová: Homo homini lupus

3. miesto: Ján Gálik: Bubák a Tomás Straňák: Čierna odroda

Výsledky boli vyhlásené na 18. medzinárodnom knižnom veľtrhu Bibliotéka dňa 6. 11. 2010 v Bratislave.

Soňa Lantajová

Dračica

Autor osebe:

Som dvadsaťtriročné, prednedávnom spromované azhodou okolností aj prednedávnom vydaté žieňa, ktoré už oddetstva túži stať sa spisovateľkou. Tento sen som si začala plniť, keď som mala štrnásť amnohí (vrátane mňa) tvrdia, že som ztohto adolescentného štýlu dodnes nevyrástla. Píšem poviedky inšpirované mojím veľmi netradičným pohľadom naekonómiu, ako napríklad Tri oriešky pre Adama Smitha (Cena Fantázie 2006, 5. miesto) aČistá provokácia (Ohnivé pero 1/2009, 1. miesto). Ale ovplyvňujú ma aj cestovateľské zážitky, ako napríklad pri poviedke Ha Ha Tonka (Slavcon 2009, 3.miesto). Zapojila som sa tiež dopoviedkovej súťaže zo zdieľaného sveta Pohrobka, kde som skončila druhá.

Nápad nahlavnú zápletku Dračice som dostala raz pri učení sa naskúšku, konkrétne, keď som čítala prípadovú štúdiu ozážitkovej reštaurácii. Dúfam, že zažijete príjemné chvíle pri čítaní poviedky zo sveta ľudí žijúcich sdrakmi, no trochu vinom vzťahu, ako sme ziných príbehov zvyknutí.

(Soňa Lantajová)

My opoviedke:

Relácie ovarení sa nám preháňajú vtelevízii nadennom poriadku. Ale zatial ani jedna nepriniesla reportáž otom, ako sa pripravujú tie najlepšie jedlá zdračieho mäsa. Soňa nám tu svojím, nazvem to mierne detsko-naivným, štýlom, tak typickým pre svoju tvorbu, prináša takýto pohľad. Nezabudnuteľná dávka humoru anadhľadu však vystupuje až poopätovnom čítaní, niekde niečo proste nevyšlo, no napriek tomu zaujímavá poviedka.

(Ivan Pullman)

Plesk.

Kus surového mäsa dopadol nadrevenú dosku. Kvapôčky krvi sa rozleteli pookolí aniekoľko znich dopadlo naIninu bledú tvár. Igelitová rukavica zašuchotala, keď si dievčina spakruky utrela čelo.

„Stačí ti to?“ obrátila sa namuža, ktorý stál pojej pravici.

„Samozrejme, slečna Ina, veľmi pekne vám ďakujem.“

„Stou vďačnosťou to nepreháňaj. Veď je to len kus mäsa. Porokoch, čo si unás strávil, je to to najmenej, čo môžem pre teba urobiť.“ Usmiala sa. „Ešte ti ho zabalím donovín. Čo sa vlastne chystáš pripraviť?“

„Dračí steak nadivoko.“

„Hmm, tvoja špecialita.“

Muž si vzdychol. „Keď tie moje deti ku mne prídu len raz začas...“

Ina si stiahla rukavice ahodila ich dokoša. Potom muža potľapkala popleci. „Nebuď ztoho smutný, Arroz. Keby chodili častejšie, nemal by si nane čas. Veď ťa vtejto kuchyni držím každý deň odrána dovečera.“

Arroz sa schuti zasmial. „Máte pravdu. Som celkom rád, že sa dnes reštaurácia vyprázdnila tak skoro, aže sa dostanem domov pred polnocou.“ Zobral kus dračieho mäsa zabalený vigelite avnovinách, ktoré sľubovali, že už nabudúci týždeň ponúknu čitateľom reportáž osvetoznámej reštaurácii. „Aj vy by ste už mali ísť domov, slečna. Viem, že Hans má prísť nastráž až opol hodinu, ale veď hentomu sa dovtedy nič nestane,“ povedal akývol hlavou kvzdialenej stene kuchyne, ktorej dominantnú časť tvorila veľká pec.

„Každopádne to nebudem riskovať,“ odvetila Ina tvrdo. „Aspoň zatiaľ skontrolujem, či je všade čisto.“

Arroz už otváral dvere, keď si odrazu naniečo spomenul. „Ozaj, zajtra má prísť ten novinár urobiť svami rozhovor. Nezabudli ste?“

„Kto? Aha, ten? Dúfam, že sa unás stratí skôr, ako sa ku mne dostane,“ ukázala palcom zaseba narozľahlú kuchyňu, ktorá rozmermi skôr pripomínala montážnu halu. Arroz sa uchechtol. Sám mal nazačiatku problémy sa vmiestnosti vyznať.

Dievčina pokračovala: „Popravde som zabudla. Ale neboj sa, zapíšem si to zaucho.“

„Zaucho? To potom ťažko prečítate.“

Inine biele zúbky zažiarili všere kuchyne.

Len čo Arroz odišiel, dievčina ráznym krokom prešla miestnosťou až kpeci. Čupla si achvíľku sa sláskou dívala naoheň, ktorý nesmel nikdy vyhasnúť.

Keď opol hodinu prišiel Hans, našiel svoju šéfku sedieť pri peci ačítať kuchársku knihu.

•••

Ricky sa rozhliadol pomiestnosti anatvári sa mu zračila spokojnosť. Hotelová izba bola zariadená triezvo, elegantne avkusne – presne, ako to mal rád. Vzrkadle skontroloval, či sa mu cestou nepokrčil oblek ači jeho plavé vlasy držia tvar tak, ako to sľubovala reklama natužidlo. Potom podišiel koknu. Úžasné, reštauráciu Večný plameň umiestnenú nasamote zamestom mal ako nadlani. Svojou rozlohou to bolo najväčšie stravovacie zariadenie vAbaddone. Ajedno znajpopulárnejších.

Komplex reštaurácie sa skladal zobrovskej kuchyne prepojenej sjedálenskou časťou, poobvode ktorej sa rozkladala dlhá terasa. Bol príjemný letný deň aterasa bola iste plná ľudí skrytých pod žltými aoranžovými slnečníkmi apochutnávajúcich si nadobrom jedle. Ricky tú vôňu takmer cítil až sem. Niet nad dobrý dračí rezeň.

Ďalej si návštevník všimol menšiu starú budovu, ktorá bola kreštaurácii akoby prilepená. To bude iste tá ich slávna veľká pec, pomyslel si apodišiel kstolíku. Otvoril svoj kufrík azačal sa vňom prehŕňať.

„Čo vlastne otej žene vieme?“ hovoril sám pre seba. Vyložil nastôl niekoľko starých výstrižkov znovín asvoj poznámkový blok. „Má dvadsaťpäť rokov, pred piatimi rokmi jej zomreli rodičia.“ Tejto tragickej udalosti sa venovala väčšina novinových výstrižkov naRickyho stole. „Taká mladá auž je znej riaditeľka azároveň šéfkuchárka jednej znajznámejších reštaurácií... Je to možné? Nič viac onej nikdy nikto nenapísal? To dievča si zaslúži poriadny článok.“ Novinár sa uškrnul. „Aaj ho dostane. Už čoskoro.“

•••

Muž, ktorý sa predstavil ako Arroz Carne, zástupca šéfkuchára, poňho prišiel presne otretej. Bol to okrúhly päťdesiatnik sdobrosrdečnou červenou tvárou. Ricky takýchto ľudí neznášal, lebo väčšinou sa onich nedalo napísať nič zaujímavé. Ako skúsený redaktor bulvárneho časopisu si síce vedel čosi zaujímavé vymyslieť ohocikom, bol však radšej, keď mali jeho rozprávky aspoň aký-taký základ.

Pán Carne sa Rickyho povypytoval nacestu, počasie, hotelovú izbu, ba aj nato, či má radšej mäso zdračieho krídla alebo stehna. Keď sa však začal pýtať Ricky naArrozovu šéfku, kuchár zanovito mlčal.

„Musíte si naňu sám utvoriť názor, pán novinár. Len jedno vám poviem: keď bude včasovom strese, príliš sa jej nevypytujte – mohla by byť trochu nepríjemná.“

„Nebojte sa, pán Carne,“ usmial sa Ricky. „Ja to so ženami viem.“

„Otom nepochybujem, pán novinár,“ povedal Arroz bez štipky irónie. „Lenže Inka nie je celkom obyčajná žena. Aešte jedno upozornenie: nebuďte knej príliš dotieravý. Ostatní kuchári ju majú radi amohli by sa navás nahnevať.“

„Takže ak to správne chápem,“ Ricky si až teraz uvedomil, že Arroz ho vedie ku vchodu pre personál, „interview budem robiť priamo vkuchyni?“

„Samozrejme, slečna Ina nemá čas vysedávať svami niekde nakávičke.“

Skôr, než mu pán Carne otvoril dvere, Ricky uvažoval, ako veľmi by sa tí kuchári mohli nahnevať, keby bol kich šéfke dotieravý. Hlavne premýšľal otom, koľko nožov sa asi nachádza vtakej veľkej kuchyni.

•••

Keď však vstúpil dovnútra, zabudol navšetky potenciálne hrozby, pretože čosi také úžasné videl poprvýkrát vživote. Ricky nikdy nebol vžiadnom leteckom hangári, no aj napriek tomu sa mu zdalo, že prirovnať ho veľkosťou ku kuchyni Večného plameňa by bolo optimálne. Apotejto obrovskej miestnosti sa pomedzi rady sporákov, rúr apultov pohybovala takmer stovka kuchárov apomocníkov akoby povopred určených súradniciach. Ricky mal pocit, že sa odrazu ocitol vobrovských hodinách. Vhodinách, vktorých to navyše krásne rozvoniavalo.

Novinárovi sa ihneď začali vhlave rojiť vety vhodné dočlánku, preto ich bez váhania zveril svojmu diktafónu: „Veľkosť jedálenskej časti nie je ani zďaleka taká ohromujúca ako veľkosť kuchyne. Potrebovali by ste mapu avyškoleného sprievodcu, aby ste sa vtejto miestnosti dostali zjedného konca nadruhý. Nakaždom kroku totiž narazíte naponáhľajúceho sa kuchára či rozvoniavajúce jedlo, ktoré spôsobí, že znova zablúdite...“

Apotom ju zbadal. Prepletala sa tým zložitým mechanizmom, akoby sa vobrovskej kuchyni bola narodila. Občas ochutnala, občas poradila, občas čosi podliala alebo pomiešala. Novinár jej nevidel dotváre, vtých výparoch dokonca takmer nerozoznal ani farbu jej vlasov. Bol si však istý, že je to ona. Vybral sa priamo knej. Počul, že Arroz Carne kráča zaním.

Nebola veľmi pekná ani príťažlivá. Aani trochu nevyzerala ako šéfkuchárka. Podľa Rickyho by šéfkuchári mali vyzerať napríklad ako ten Arroz Carne. Nemali by byť bledí, vychudnutí ani mať riedke vlasy. Usmial sa. Páčila sa mu. Bola zaujímavá.

„Slečna Ina, toto je pán Ricky Rick, novinár, ktorý si svami dohodol rozhovor,“ predstavil Rickyho Arroz. „Spomínate si?“

„Matne,“ zamračila sa Ina apremerala si novopríchodzieho odhlavy popäty. „Pýtajte sa rýchlo, mám veľa práce.“

Ricky si odkašľal azapol diktafón. „Slečna Kingová, odsmrti vašich rodičov uplynulo už päť rokov. Vtom čase ste sa stali šéfkuchárkou Večného plameňa, najväčšej....“

„Nepovedala som vám, aby ste to zostručnili?“ Ina veľmi rýchlo začala strácať trpezlivosť. Bola zvyknutá nato, že ľudia plnili jej príkazy naprvýkrát. „Klaďte len otázky. Najlepšie nerozvité. Ja vám dám nerozvité odpovede, zvyšok si vymyslíte. Osobne mi je jedno, čo tam napíšete – zákazníkov budeme mať vždy. Tak sa teda pýtajte, Erik.“

Novinár bol, samozrejme, zvyknutý natakéto správanie. Bežne robieval rozhovory soveľa väčšími celebritami, ako bola šéfkuchárka reštaurácie. Je síce pravda, že tie „veľké hviezdy“ väčšinou až toľko práce nemali, no nepríjemné boli aj tak. Lenže prečo mu musela vyhadzovať naoči jeho skutočné meno? To ho trochu nahnevalo.

„Dobre, Angelina.“ Ina sa naňho začala mračiť ešte viac. „Aké je to byť šéfkuchárkou najväčšej reštaurácie vAbaddone?“

„Vpohode. Zvládam to.“

Ricky ešte niekoľko sekúnd počkal, dúfajúc, že dievčina bude vo svojej odpovedi pokračovať. Nedočkal sa. „Druhá otázka: Špecialitou vašej reštaurácie je dračie mäso. Prečo práve to?“

„Lebo je najlepšie.“

„Niekomu možno viac chutí kura alebo...“

„Nadrakovi sa dá nájsť mäso chuťovo identické sakýmkoľvek iným chovným zvieraťom,“ prerušila ho. „Treba len vedieť, kde hľadať.“ Usmiala sa. Ricky si dovtedy nemyslel, že by bola niečoho takého schopná.

Odrazu sa však strhla. „Fíha, čo sa to deje?“ povedala pri pohľade naprístroj, ktorý tlačil papieriky sobjednávkami.

Novinár zdvihol obočie. „Toľko objednávok naraz?“

„Ato je len pre oddelenie šalátov,“ odpovedala mu spokojne. „No tak, nečudujte sa apustite sa dopráce!“ to už kričala nasvojich podriadených. „Ja viem, že je pol štvrtej, ale očividne veľa ľudí naraz dostalo chuť nanaše špeciality.“ Otočila sa späť kRickymu: „Prepáčte, pán novinár, ale iste pochopíte, že náš rozhovor budeme musieť ukončiť.“ Bolo nanej vidno, ako jej to vôbec neprekáža.

„Položím vám už len jednu otázku. Naozaj len jednu.“

Opäť pokrčila čelo. Ina bola známa tým, že sa jej pocity dali nanej čítať ako vknihe. „No tak dobre. Ale naozaj rýchlo.“

Ricky zatajil dych. Bol si istý, že odpoveď natúto otázku rozhodne oúspechu celého jeho článku. „Je pravda, že ste ešte nikdy nevideli draka?“

Ina sa schuti zasmiala. „To je čo zahlúposť?“ Podišla trochu ďalej, dočasti, kde sa zrejme spracovávalo surové mäso, achytila doruky jeden veľký kus. „Myslím, že ho vidím rovnako dobre ako vy.“

Ricky sa so zmiešanými pocitmi díval nakvapku krvi, ktorá kuchárke stekala poruke. Nikdy sa tak celkom nezmieril stým, ako mäso vyzerá predtým, než ho upečú apoložia natanier. Prehltol. „Myslel som živého draka, samozrejme.“

Nestihol si všimnúť Ininu reakciu, pretože vtej chvíli sa medzi nich postavil Arroz azvláštne zblednutú tvár otočil knovinárovi. „Prepáčte, ale už naozaj musíte ísť. Slečna Ina má teraz veľa práce. Tuto pán Hiro vám ukáže zvyšok kuchyne aodpovie vám navšetky vaše prípadné otázky.“ Nízky pomocník sa novinárovi úctivo uklonil azavolal ho dovzdialeného rohu kuchyne, kde vraj nebudú nikomu prekážať.

Takže je to pravda, suspokojením si pomyslel Ricky. Keď stáli sHirom pri obrovskej peci amládenec mu rozprával oohni, podľa ktorého reštaurácia získala svoj názov, nenápadne sa obzrel. Šéfkuchárka mu stála chrbtom ačosi rozčúlene vysvetľovala Arrozovi. Pochvíli sa však obaja akoby náhle spamätali azačali pomáhať kuchárom, ktorí okolo nich usilovne pracovali.

Takže je to pravda. Angelina Kingová ešte nikdy nevidela živého draka.

•••

„Ako by som ich potom mohla porciovať? Apiecť? Také úžasné stvorenia...“ sklonila hlavu. Ak by ju Arroz nepoznal, myslel by si, že skrýva slzy. Keďže ju však poznal, vedel, že iba kontroluje čistotu dlážky. Jej predchádzajúce slová neboli citovým výlevom, len konštatovaním.

„Ste veľmi citlivé dievča, Ina. My všetci to vieme arozumieme tomu. Najlepšie to vedela vaša mamička, ktorá vám nikdy nedovolila priblížiť sa kdračiemu výbehu.“

„Citlivá? To by som nepovedala. Som len dračími rozprávkami posadnutý maniak,“ usmiala sa. „Akosi stále nedokážem uveriť, že tie krásne lietajúce bytosti zkníh akus krvavého mäsa nadoske patria krovnakému živočíšnemu druhu.“

„Ale, slečna. Predsa viete, že draky už niekoľko storočí nelietajú.“

„No jasné.“ Neprítomným pohľadom prebehla obrovskú kuchyňu aoči sa jej zastavili nanovinárovi. Opäť sa zamračila. „Prečo ma musel nazvať Angelina?“

Arroz pokrčil plecami. „Lebo sa odniekiaľ dozvedel, že vyslovením vášho pravého mena vás nahnevá.“

„Angelina... veď to znie hrozne! Akoby som mala niečo spoločné snejakým anjelikom!“

Arroz sa usmial. „Ale vy ste ako anjel. Celý deň tu nad nami poletujete...“

„... avšetkých komandujem,“ doplnila ho Ina. „Akeď ma niekto nahnevá, šľahám hromy-blesky. Vtom prípade nie som anjel, ale dračica.“

•••

Povedali mu, aby sa rozhodne išiel pozrieť doveľkej pece azapamätal si znej čo najviac detailov. Jeho sprievodca Hiro ho tam však ako napotvoru nechcel vziať. „Pán Carne mi povedal, že vám mám ukázať iba kuchyňu areštauráciu,“ tvrdil zanovito. Ricky bol však bulvárny novinár každou bunkou svojho tela ačosi také ako odmietnutie ho nemohlo odradiť. Preto hneď poskončení „exkurzie“ vykročil priamo kveľkej peci. Vo vrecku mu štrngal zväzok pakľúčov, ktoré pre istotu nosil všade so sebou.

Keď sa však priblížil ktejto zvláštnej budove, sprekvapením zistil, že dvere nanej sú poodchýlené avo vnútri sa svieti. Opatrne nazrel dnu.

Ina vzhliadla. Pri pohľade natmavú postavu sa trochu zľakla, ale vkonečnom dôsledku ju ani veľmi neprekvapovalo, že ju sledoval až sem. „Aké milé stretnutie, pán novinár. Denne mám len pätnásť minút naprestávku aešte aj pri tej ma musí niekto vyrušiť. Ale ak mi zaželáte dobrú chuť, poďakujem vám.“

„Dobrú chuť!“ Ricky vstúpil dovnútra, lebo mu predsa vyslovene nepovedala, že má odísť.

„Ďakujem,“ povedala azahryzla dosendviča.

Ricky sa poobzeral pomiestnosti. Podobne ako vkuchyni reštaurácie, aj tu zaberala celú jednu stenu veľká pec. Vtejto však nehorel oheň. Novinár si bol istý, že vo všetkýchstenách, nazemi aj vstrope musia byť zabudované mechanizmy narozvod tepla.

Ina sedela nadlážke, naktorej mala rozprestretú deku. „Je to fascinujúce, však? Vo veľkej peci sa dá upiecť celý drak naraz.“

„Pravdupovediac sa tak trochu bojím, že nás tu niekto zavrie aupečie zaživa,“ nervózne sa zasmial Ricky.

Dievčina si znovu odhryzla asplnými ústami vysvetľovala: „Toho sa nemusíte báť. Nastrope sú zabudované senzory, ktoré vedia rozoznať ľudskú postavu. Ak vzapnutej peci identifikujú človeka, ihneď zahasia oheň aspustia požiarny alarm. Ale radšej to neskúšame. Je tu riziko, že sa voda, ktorá sa spustí zo stropu, dostane cez pec až khlavnému ohňu azahasí ho.“

Novinár sa potýchto slovách trochu uvoľnil. Potešil ho aj fakt, že Ina sa sním rozpráva, dokonca vrozvitých vetách. Zrejme je spokojnejšia, keď je najedená. Pri tej myšlienke sa vduchu pousmial. „Je pravda, že všetky jedlá varíte apečiete natom vašom slávnom ohni? Natom istom, ktorý už vraj horí takmer tisícročie?“

„Samozrejme, že je to pravda. Pri rozvode dojednotlivých sporákov arúr si pomáhame elektrinou aplynom, ale všetko jedlo sa robí naohni, podľa ktorého sa reštaurácia volá Večný plameň. Ači naozaj horí tisíc rokov? Ktovie? Možno ho niektorý zmojich predkov neustrážil. Ale ja verím tomu, že áno. Rada verím legendám.“

„Ačo legenda otom, že je to presne ten oheň, ktorý kedysi ľudia vzali drakom?“

Ina neodpovedala, len si znovu odhryzla. Zamyslený pohľad upierala kamsi nasčernetú stenu oproti nej. „Pomstia sa,“ zašepkala pochvíli. „Vzali sme im oheň askrátili krídla. Vzáujme našej vlastnej bezpečnosti, samozrejme. Potom sme znich urobili dobytok. Lenže draci sú inteligentní. Viac, ako si myslíme. Araz sa nám škaredo pomstia.“ Potom pokrútila hlavou ausmiala sa nasvojho spoločníka. „Preto vždy hovorievam: žime, kým môžeme.“

Ricky počúval jej slová ako vtranze. Takto predsa nevyzerá nepriateľ drakov. Novinár si vďaka svojmu vycvičenému sluchu dokonca všimol, že Ina hovorí „draci“ anie „draky“ ako všetci ostatní. Potom však náhle pretrhol tok svojich myšlienok. Nemôže ju ľutovať, musí spraviť, čo je treba. Pre dobrý článok všetko.

Rozlúčil sa aso zmiešanými pocitmi vyšiel naslnko.

Keď sa Ina nadruhý deň, tak ako vždy, išla najesť doveľkej pece, našla vkúte miestnosti nasvojej deke ležať dráčika.

•••