© 2017 Edizioni San Paolo s.r.1.

Piazza Soncino 5 – 20092 Cinisello Balsamo (Milano) – ITALIA

www.edizionisanpaolo.it

Z talianskeho originálu: Pregare per vincere Satana. La lotta contro il diavolo nei messaggi di Medjugorje

Vydal: © Zachej.sk, 2020

Preklad: © Martin Csontos

Grafika: © Bookwork.sk

Jazyková korektúra: Zuzana Hašková

Citácie sú uvedené podľa:

Biblia – Starý a Nový zákon, katolícky preklad, SSV, 2016

Katechizmus Katolíckej cirkvi, SSV, 2017

Posolstvá Kráľovnej pokoja Medžugorie, Komunita Svetlo

Máriino, 2019

ISBN: 978-80-8211-200-2

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

ÚVOD

V posolstvách Kráľovnej pokoja z Medžugoria sa často hovorí o satanovi, a to najmä ako o ničiteľovi a zvodcovi, čo zodpovedá Ježišovej definícii, podľa ktorej je diabol „luhár“ a „vrah“ (porov. Jn 8, 44). Keďže sa v nich zreteľne črtá obraz diablovej identity, možno povedať, že obsahujú démonológiu v pravom zmysle slova. V tejto knihe ju podrobíme výskumu, pričom budeme hľadať prvky zhody s učením Katolíckej cirkvi.

So zreteľom na tento cieľ bude najprv potrebné, aby sme v základných rysoch predstavili fenomén medžugorských zjavení ako širší kontext posolstiev, ktoré budeme skúmať.

1. Zjavenia v Medžugorí
a ich miesto v Máriinom pláne

Celý príbeh sa začal v Medžugorí, dedinke, ktorá sa nachádza v dnešnej Bosne a Hercegovine. Šesť detí, ktoré sú dnes dospelými ľuďmi s vlastnými rodinami, v roku 1981 vyhlásilo, že sa im zjavuje Panna Mária, ktorá sa im predstavila ako „Kráľovná pokoja“ (pozri posolstvo z 2. februára 1982). Nasledujúci deň po prvom zjavení, ktoré sa odohralo 24. júna 1981 a pri ktorom bolo účastných niekoľko detí z tejto malej obce v bývalej Juhoslávii, sa Panna Mária zjavila šiestim vizionárom, ktorým sa zjavuje podnes: Ivanke Ivanković (ktorá mala v čase prvého zjavenia 15 rokov), Mirjane Dragicević (16 rokov), Vicke Ivanković (17 rokov), Ivanovi Dragicević (17 rokov), Jakovovi Colo (10 rokov) a Mariji Pavlović (17 rokov).

Keď sa rozniesol chýr o zjaveniach, na spomínané miesto začalo prichádzať množstvo ľudí – veriacich i zvedavcov –, spočiatku len z okolitých dedín, potom z rozličných častí Juhoslávie a napokon sem začali prúdiť zástupy z celého sveta. V súčasnosti sa odhaduje, že Farnosť svätého Jakuba v Medžugorí navštívi ročne vyše dvoch miliónov pútnikov.

Takýto mohutný pohyb vzbudil hneď na začiatku pozornosť Cirkvi, ktorá k tomuto fenoménu zaujala aj oficiálne stanovisko – urobila tak v roku 1991 prostredníctvom tzv. „Zadarskej deklarácie“. Aktuálne sa pripravuje ďalší dokument, ktorý bude zostavený na základe výsledkov práce medzinárodnej komisie vedenej kardinálom Camillom Ruinim.

Zjavenia v Medžugorí sú súčasťou celkového kontextu moderných mariánskych zjavení, skrze ktoré Panna Mária, po tom, čo „priložila pomocnú ruku“ k uskutočneniu prvého Ježišovho príchodu na našu zem, ktorý sa odohral pri jeho vtelení, pripravuje jeho druhý príchod na konci časov. Takúto interpretáciu úlohy Panny Márie v dejinách spásy predkladá svätý Ľudovít Mária Grignion z Montfortu (1673 – 1716):

„Ježiš Kristus prišiel na svet prostredníctvom presvätej Panny Márie a takisto jej prostredníctvom musí kraľovať vo svete. [...] tá, ktorá ho dala svetu prvý raz, prinesie ho svetu v žiare i druhý raz.“¹

Ide o vysvetlenie, ktoré sa opiera o opis úlohy Panny Márie ako ženy, ktorá bude odporovať starému hadovi a pekelnému drakovi, ako ho podáva Kniha Genezis a Jánova Apokalypsa:

„Tu povedal Pán, Boh, hadovi: ‚[...] Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou, medzi tvojím potomstvom a jej potomstvom, ono ti rozšliape hlavu a ty mu zraníš pätu‘“ (Gn 3, 14-15). „Potom sa na nebi ukázalo veľké znamenie: Žena odetá slnkom, pod jej nohami mesiac a na jej hlave veniec z dvanástich hviezd. Bola ťarchavá a kričala v bolestiach, lebo mala rodiť. A bolo vidieť aj iné znamenie na nebi: Veľký ohnivý drak; mal sedem hláv a desať rohov a na hlavách sedem diadémov; jeho chvost zmietol tretinu nebeských hviezd a vrhol ich na zem“ (Zjv 12, 1-4a).

Tento opis zápasu medzi ženou a drakom, ktorý sa stal reálnym najmä počas posledných dvoch storočí, predpovedal veľkolepý plán Božej prozreteľnosti: poslať Máriu z neba na zem, aby vystríhala ľudstvo pred satanovými úkladmi, ktorých cieľom je priviesť svet ku sebazničeniu a duše do večného zatratenia.

V súvislosti s významom a aktuálnosťou mariánskych zjavení môže byť užitočné pripomenúť si slová kardinála Ratzingera, ktoré povedal v rozhovore s Vittoriom Messorim:

„Žiadne súkromné zjavenie nie je nevyhnutnou súčasťou viery. Božie zjavenie sa zavŕšilo v Ježišovi Kristovi. On sám je definitívnym Zjavením. Pravdou je však aj to, že nemôžeme zabrániť Bohu, aby hovoril aj dnes prostredníctvom jednoduchých ľudí, ale aj mimoriadnych znamení, pranierujúcich nedostatky kultúry poznačenej racionalizmom a pozitivizmom, ktorá ovláda naše myslenie. Zjavenia, ktoré boli oficiálne schválené Cirkvou – predovšetkým lurdské a fatimské –, zmysluplne a presne zapadajú do vývoja života Cirkvi v priebehu posledných sto rokov. Okrem iného poukazujú na to, že Božie zjavenie – napriek tomu, že je jedinečné, definitívne zavŕšené a ako také neprekonateľné – nie je niečím strnulým a mŕtvym, ale je naopak živé a vitálne. Veď napokon – nezávisle od zjavení v Medžugorí, o ktorých nemôžem vysloviť žiaden úsudok, pretože sú ešte stále predmetom skúmania Kongregácie pre náuku viery – jedným zo znamení našich čias je, že vo svete je hlásených čoraz viac mariánskych zjavení.“²

Medzi mariánske zjavenia zaznamenané v 20. storočí teda patria aj zjavenia v Medžugorí, o ktorých mnohí veria, že sú zavŕšením stále prebiehajúceho procesu, ktorý sa začal pred 200 rokmi. Potvrdzujú to aj niektoré z posolstiev, ktoré adresovala Panna Mária vizionárom z Bosny a Hercegoviny: „Tieto moje zjavenia tu v Medžugorí sú posledné, ktorých sa dostane ľudstvu. Neotáľajte s obrátením!“ (posolstvo zo 17. apríla 1982);³ a ďalej: „Toto je poslednýkrát, čo som prišla vyzvať svet na obrátenie. Viac sa už na zemi nezjavím: toto sú moje posledné zjavenia“ (2. mája 1982).

Panna Mária sa v Medžugorí predstavila ako Kráľovná pokoja – „Chcela by som, aby sa sviatok Kráľovnej pokoja slávil 25. júna. Práve v tento deň totiž veriaci po prvý raz prišli na vŕšok, kde sa zjavujem“ (2. februára 1982) – a povedala, že prišla, aby prebudila vieru a obnovila Cirkev.

Kráľovná pokoja tiež zverila vizionárom desať tajomstiev týkajúcich sa budúcnosti Cirkvi a sveta a vyzvala všetkých ľudí k tomu, aby prijali jej Syna za svojho Pána a tak spolu s ňou zvíťazili nad pekelným drakom a mohli sa tešiť z obdobia pokoja, ktorý zavládne vo svete⁴ predtým, než Kristus v záverečnom eschatologickom zápase definitívne zvíťazí nad satanom.

Dôvod, prečo sú medžugorské zjavenia fenoménom hodným pozornosti Cirkvi, nespočíva len v skutočnosti, že môžu predstavovať zavŕšenie vyššie opísaného Máriinho plánu. Sú evidované stovky prípadov zázračných uzdravení, správy o ktorých sa nachádzajú vo farskom archíve, hoci zatiaľ nebola ustanovená komisia, ktorá by ich preskúmala a posúdila ich charakter; ešte početnejšie sú osobné obrátenia, ku ktorým prišlo po vykonaní si púte do krajiny Kráľovnej pokoja, ako aj kňazské a rehoľné povolania, ktoré sa tu zrodili. Toto sú plody, ktoré za viac než 35 rokov trvania zjavení pred očami celého sveta podnietili desiatky miliónov pútnikov, aby sa vydali do Medžugoria. Stačila nákazlivá „reklama od človeka k človeku“, ktorá začala účinne pôsobiť omnoho skôr, než prepukol veľký záujem médií, ktorý pozorujeme v posledných rokoch. Fenomén Medžugorie dosiahol také rozmery, že taliansky novinár Vittorio Messori ho definoval ako „najväčšie pokoncilové masové hnutie v Katolíckej cirkvi“.⁵

2. Satan vás zničí tým, čo vám ponúka

Čo chce uskutočniť, komunikuje Kráľovná pokoja prostredníctvom posolstiev, ktoré v pravidelných intervaloch zvestuje vizionárom a cez nich ich odovzdáva medžugorskej farnosti a celému svetu. Počet týchto posolstiev – po tom, čo sa v priebehu viac než 35 rokov udiali v Medžugorí desaťtisíce zjavení – už presiahol hranicu tisícky. My sa tu budeme zaoberať posolstvami spadajúcimi do obdobia od 24. júna 1981, čo bol prvý deň zjavení, do 25. júna 2016, keď sme si pripomenuli 35. výročie zjavení. Celkovo ide o 1 109 verejných posolstiev. Budeme pritom venovať osobitnú pozornosť jednej vybranej oblasti – démonológii –, a to najmä tomu jej aspektu, na ktorý nás upriamuje posolstvo z 25. marca 1990:

„Drahé deti! Ja som s vami, hoci si to neuvedomujete. Chcem vás ochrániť pred všetkým, čo vám satan ponúka⁶ a cez čo vás chce zničiť. Ako som nosila Ježiša vo svojom lone, tak aj vás, drahé deti, chcem priviesť k svätosti. Boh vás chce zachrániť, a preto vám posiela posolstvá prostredníctvom ľudí, prírody a mnohých vecí, ktoré vám môžu len pomôcť, aby ste pochopili, že musíte zmeniť smer svojho života. Preto, deti moje, pochopte veľkosť daru, ktorý vám Boh dáva skrze mňa, aby som vás chránila svojím plášťom. Ďakujem vám, že ste prijali moje pozvanie.“

Už samotný začiatok posolstva nám musí udrieť do očí: Panna Mária sa vyjadruje o diablovi takým spôsobom, akoby nám chcela povedať: Satan vás zničí tým, čo vám ponúka. Posolstvo vynáša na svetlo dve konkrétne stránky diablovho pôsobenia: ničivú zúrivosť a vábivé klamárstvo. Jedno i druhé nás bezprostredne odkazuje na definíciu diabla, ako ju predkladá Ježiš v Evanjeliu podľa Jána (8, 44), kde hovorí, že Zlý je „vrah od počiatku“ a „luhár a otec lži“.

Z tohto intuitívneho prvého kontaktu s našou problematikou vyplýva jedna otázka: Do akej miery korešponduje démonológia obsiahnutá v posolstvách z Medžugoria s náukou o diablovi, ktorá je zhrnutá vo vyššie uvedenej Ježišovej definícii?

So zámerom poskytnúť odpoveď na túto otázku najprv vovedieme čitateľa do všeobecného rámca, v ktorom sa odohrávajú medžugorské zjavenia (1. kapitola), potom predstavíme medžugorské posolstvá ako celok (2. kapitola), aby sme následne mohli obrátiť pozornosť na tie z nich, ktoré výslovne hovoria o satanovi, čo nám umožní odhaliť ich démonologický obsah (3. kapitola); po tom, čo oboznámime s katolíckou démonológiou v tých jej aspektoch, ktoré sa – vychádzajúc z vyššie uvedeného citátu z Evanjelia podľa Jána – týkajú atribútov diabla ako luhára a vraha (4. kapitola), v ďalšej časti knihy vyvodíme príslušné závery, ktoré nám potvrdia, respektíve vyvrátia počiatočné tvrdenia, prípadne upozornia na dodatočné prvky, pomocou ktorých bude možné zhodnotiť fenomén medžugorských zjavení v jeho komplexnosti (5. kapitola). Chceme zdôrazniť, že nemáme v úmysle predložiť vyčerpávajúci obraz katolíckej démonológie, ale zameriame sa len na témy, ktoré súvisia s učením obsiahnutým v Jn 8, 44 a ako také môžu poslúžiť na to, aby sme v ich svetle posúdili a zhodnotili démonologickú náuku, ktorá vyplýva z medžugorských posolstiev. Keďže medžugorská démonológia sa sústreďuje najmä na dve stránky satanovho pôsobenia – túžbu ničiť a podvodne zvádzať –, naše skúmanie katolíckej démonológie ako celku sa upriami na tieto dva atribúty. Bude teda akousi „ozvenou“ Ježišovej definície, podľa ktorej je diabol vo svojej najvnútornejšej podstate luhárom a vrahom.

* * *

Poznámka pre čitateľov

Fenomén predpokladaných medžugorských zjavení ešte stále prebieha a je predmetom vyšetrovania príslušných cirkevných autorít, a preto sa nemôžeme s definitívnou platnosťou vyjadriť o tom, či udalosti opísané v tejto knihe majú alebo nemajú nadprirodzený charakter. Budeme sa teda o nich zmieňovať ako o ľudskom svedectve, bez toho, aby sme akýmkoľvek spôsobom predbiehali verdikt Cirkvi.

Napriek tomu sme sa, výhradne s ohľadom na ľahšiu čitateľnosť textu, rozhodli, že v ňom nebudeme používať frázy typu „Panna Mária sa údajne zjavila“, ale jednoduché formulácie ako „Panna Mária sa zjavila“. Obdobne sa budeme vyhýbať všetkým formuláciám, ktoré zdôrazňujú, že zjavenia sú nateraz považované za čisto ľudský fenomén. V knihe sa teda nebudú vyskytovať frázy ako „Deti tvrdia, že Panna Mária sa im predstavila ako Kráľovná pokoja“, a namiesto toho sa obmedzíme na jednoduché zreprodukovanie obsahu posolstva: „Panna Mária sa im zjavila ako Kráľovná pokoja.“ Z tých istých dôvodov používame termíny ako „zjavenia“ či „vizionári“, ktoré sú ešte stále v štádiu preverovania Cirkvi, bez úvodzoviek, aby bolo čítanie textu plynulé a hladké.

1

ZJAVENIA V MEDŽUGORÍ

Ak chceme vstúpiť do jadra fenoménu Medžugorie, bude vhodné, ak si najprv stručne priblížime jeho historicko-geografický kontext, osoby jednotlivých vizionárov, priebeh zjavení s osobitným zreteľom na problém „desiatich tajomstiev“ a aktuálne stanovisko Cirkvi, ktorá zatiaľ v tejto veci nevyslovila definitívny úsudok.

1. Historicko-geografický kontext zjavení

Predtým než si predstavíme hlavné črty udalostí, ktoré môžeme súhrnne nazvať „medžugorské zjavenia“, bude užitočné oboznámiť sa s niektorými historickými a geografickými údajmi, aby sme tematiku, ktorou sa zaoberá táto kniha, boli schopní vnímať v širších súvislostiach.

Medžugorie, čo v chorvátskom jazyku znamená „medzi horami“, je malá obec (v súčasnosti má niečo vyše 4 000 obyvateľov) v štáte Bosna a Hercegovina, ktorý sa nachádza na Balkánskom polostrove.

Tento polostrov sa rozkladá na ploche viac než pol milióna štvorcových kilometrov. Jeho hranice tvorí rieka Dunaj, Jadranské more, Egejské more a Čierne more. Ide o región prevažne hornatej povahy charakteristický na severe vlhkým a na juhu stredomorským podnebím. Pre svoju geografickú polohu bol Balkánsky polostrov po stáročia dejiskom mohutných migračných prúdov, ktoré smerovali od východu na západ, čo viedlo k tomu, že sa tu sformovala pestrá zmes národov a etnických skupín: Slovincov, Chorvátov, Srbov, Bulharov, ale aj Talianov, Grékov, Albáncov, Turkov a Maďarov. Ak chceme pochopiť spletitý vývoj a vysokú „explozívnosť“, ktoré hlboko poznačili dejiny balkánskeho regiónu od najstarších čias až podnes, musíme mať neustále na zreteli túto etnickú pestrosť.

Balkánsky polostrov pôvodne obývali ilýrske kmene, avšak v 2. stor. pred Kr. si ho podmanili Rimania. Jeho evanjelizácia začala v priebehu 1. stor., takže svätý Pavol mohol v Druhom liste Timotejovi napísať tieto slová: „Títus [odišiel] do Dalmácie“ (2 Tim 4, 10). Evanjelium tu teda zapustilo korene hneď na začiatku kresťanskej éry, ale neskôr bolo miestne kresťanstvo vystavené neblahému vplyvu vpádov barbarských národov (zasahujúcich aj ostatné časti Rímskej ríše). Tie výraznou mierou prispeli k tomu, že počas stredoveku sa v regióne rozšírili rozličné bludné náuky a náboženské prúdy. Cirkev na túto situáciu pochopiteľne zareagovala – s cieľom posilniť kresťanstvo na Balkáne sem poslala františkánskych misionárov. Na územie dnešnej Bosny a Hercegoviny prišli už niekedy v polovici 13. storočia, aby energicky „reštartovali“ evanjelizáciu oblasti. Krátko nato však nastal dramatický zvrat, keď v roku 1474 ovládli Balkánsky polostrov Turci, ktorý ho držali v pevnom zovretí až do roku 1878. Ani tvárou v tvár násilnému útlaku kresťanov zo strany dobyvateľov sa zo sŕdc veriacich nevytratila nádej, čo bolo do veľkej miery zásluhou pokračujúcej prítomnosti synov svätého Františka z Assisi. Zatiaľ čo miestny biskup a diecézni kňazi postupne opúšťali tieto kraje a hľadali útočisko v Rakúsku a Benátskej republike, oni naďalej pomáhali kresťanom v Bosne a Hercegovine. To vysvetľuje, prečo miestni obyvatelia dodnes prechovávajú hlboké sympatie k františkánom: ustavične nosia v pamäti, čo pre nich urobili v čase tureckej nadvlády. I keby sa tak niekomu mohlo zdať, z hľadiska nášho skúmania nejde o okrajovú informáciu, keďže farnosť v Medžugorí aktuálne spravujú otcovia františkáni.

Keď sa na konci 19. storočia skončila turecká okupácia, Balkánsky polostrov padol za obeť expanzionistickým chúťkam Rakúska, Ruska a opätovne aj Turecka, usilujúcich sa o získanie kontroly nad týmto územím. K tomu sa pridružila vzájomná nevraživosť medzi Srbskom, Čiernou Horou, Bulharskom, Rumunskom a Gréckom a hroziaca zrážka sa stala skutočnosťou. Tzv. „balkánske vojny“ (1912 – 1913) potvrdili výraznú politickú nestabilitu v regióne, ktorá však predznamenala ešte dramatickejšie udalosti. Nie náhodou to bolo práve v Sarajeve, kde 28. júna 1914 – spáchaním atentátu na rakúsko-uhorského následníka trónu, arcivojvodu Františka Ferdinanda – preskočila iskra, ktorá roznietila požiar prvej svetovej vojny. V roku 1918, po skončení konfliktu, v ktorom prišlo v Európe o život desať miliónov ľudí, sa sformovala Juhoslávia, štát, v ktorom sa spojilo Srbské kráľovstvo s niekoľkými provinciami Rakúsko-Uhorskej monarchie. V tom čase bola už monarchia, na základe povojnových mierových dohôd, neexistujúcim politickým útvarom rozdeleným na jednotlivé nástupnícke štáty. K Juhoslávii sa pridali tieto regióny: Chorvátsko, Bosna, Hercegovina, Dalmácia a Čierna Hora.

V roku 1941 Juhosláviu obsadili Nemci, neskôr ju okupovalo Taliansko. Po druhej svetovej vojne sa stala federatívnou republikou ovládanou komunistickým režimom Josipa Broza (1892 – 1980), známejšieho pod menom Tito, ktorý celej krajine násilne vnútil nekompromisne ateistickú, materialistickú ideológiu. Urobil to s cieľom udržať pohromade túto nesúrodú zmes území, etnických skupín, jazykov a náboženských vierovyznaní, pričom sa neštítil používať ani hrubú silu a represie.

Po Titovej smrti sa pretrhla kontinuita režimu a navyše nebolo možné, aby sa vyhol dôsledkom krízy komunizmu, ktorá nadobudla medzinárodné rozmery. Vývoj situácie viedol k tomu, že 9. novembra 1989 padol Berlínsky múr, ktorý od roku 1961 rozdeľoval toto nemecké mesto na dve časti a zároveň bol symbolom rozdeleného Nemecka. Išlo o udalosť, ktorá predstavovala mimoriadne výrečný antisymbol a taktiež zapôsobila ako „spúšťač“ národno-emancipačných snáh na území Juhoslovanskej federácie. Dianie napokon vyústilo do rozpadu tohto štátneho útvaru. 4. novembra 1990 vystúpilo z federácie Slovinsko a 22. apríla 1991 ho nasledovalo Chorvátsko. Srbsko, ktoré bolo svedkom toho, ako sa mu pred očami rozpadá krehké politické zoskupenie, v ktorom si chcelo udržať vedúcu pozíciu, nemeškalo a poslalo do Slovinska, Chorvátska a Bosny-Hercegoviny svoje ozbrojené sily. Tak sa 26. júna 1991 začal konflikt, ktorý krvou preliatou pri nespočetných masakroch, vojenských operáciách a hrozných etnických čistkách spečatil osud Juhoslovanskej federácie. Stalo sa tak po viac než 70 rokoch jej existencie (1918 – 1991), z čoho 47 rokov bolo poznamenaných komunistickou diktatúrou. Vojna trvala štyri roky a vyžiadala si približne 400 000 obetí.

Na území bývalej Juhoslávie naďalej pretrvávajú hlboko zakorenené napätia, predovšetkým v Bosne a Hercegovine. Je to najmä z dôvodu zložitých vzťahov medzi Hercegovinou, kde prevláda chorvátske obyvateľstvo vyznávajúce katolícku vieru, a vládou v Sarajeve, kde väčšinu tvoria moslimovia. V súčasnosti sa na území bývalej Juhoslávie nachádzajú tieto štáty: Slovinsko (s hlavným mestom Ľubľanou); Chorvátsko (Záhreb); Bosna a Hercegovina (Sarajevo); Srbsko (Belehrad); Čierna Hora (Podgorica); Kosovo (Priština); Macedónsko (Skopje).

2. Miesta zjavení

Keď niekto povie: „Idem na púť do Medžugoria“, nemá zvyčajne v pláne iba cestovať do Bosny a Hercegoviny a tam sa pomodliť v miestnom farskom Kostole svätého Jakuba. Iste sa chystá vykonať nábožnú návštevu viacerých miest, ktoré, na základe histórie zjavení Kráľovnej pokoja, nadobudli pre tunajších obyvateľov i veriacich z rôznych krajín osobitný význam. Aj my sa preto v nasledujúcom texte zbližša pozrieme na najdôležitejšie z miest v lokalite. Začneme samotnou obcou Medžugorie, ktorá, hoci nepatrná, sa v priebehu času stala známou prakticky všade na svete.

MEDŽUGORIE. Ako už bolo spomenuté, v chorvátčine tento názov znamená „[miesto] medzi horami“. Táto malá obec sa vďaka zjaveniam preslávila po celom svete. Jej obyvatelia sa dlhé roky živili poľnohospodárskou produkciu, ktorá sa sústreďovala najmä na pestovanie tabaku, viniča a na chov oviec. V polovici 20. storočia v dôsledku hospodárskej krízy, ktorá prinútila mnoho miestnych obyvateľov odísť za prácou inde, sa Medžugorie takmer úplne vyľudnilo. V priebehu posledných tridsiatich rokov však zaznamenáva opätovný príliv obyvateľstva. Pričinili sa o to najmä nové pracovné príležitosti, keďže sa obec stala vyhľadávaným pútnickým miestom a obľúbenou destináciou náboženského cestovného ruchu.

BIJAKOVIĆI. Aj keď sa zvykne hovoriť o „zjaveniach v Medžugorí“, nebude na škodu uviesť jedno spresnenie. Medžugorie, ktoré aktuálne spadá pod obec Čitluk, pozostáva z viacerých častí. Jednou z nich je Bijakovići, na okraji ktorej sa nachádza skalnatý pahorok zvaný „Podbrdo“, kde sa odohrali prvé zjavenia Kráľovnej pokoja.

PODBRDO. Pahorok Podbrdo je až dodnes hlavným cieľom pútnikov, ktorí sa vydávajú na cestu do Bosny a Hercegoviny. Kto by netúžil prejsť tých pár stoviek metrov – pomedzi bronzové reliéfy zobrazujúce tajomstvá radostného ruženca – na miesto, kde sa 24. júna 1981 prvýkrát zjavila Panna Mária. Hoci odvtedy uplynulo už viac než 35 rokov, toto miesto si zachovalo svoj pôvodný ráz. Nebola vybudovaná infraštruktúra, ktorá by síce pútnikom uľahčila výstup na vrchol pahorka, no zároveň by narušila pokojnú, vyrovnanú atmosféru, ktorá tu panuje. Na mieste prvého zjavenia, kde predtým stál drevený kríž, bola v roku 2001 inštalovaná mramorová socha Kráľovnej pokoja, dielo sochára Dina Feliciho (1931 – 2002).

Koniec ukážky