Tina Burgwieser

Žite svoje sny

Ukážka z elektronickej knihy

ISBN 978-80-89950-53-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

AKO POUŽÍVAŤ TÚTO KNIHU

Milí čitatelia,

teším sa, že sa k vám dostala táto kniha. Možno sa hneď na začiatku pýtate, prečo kniha potrebuje návod, ako ju používať? Ak máte pocit, že návod nepotrebujete, začnite rovno čítať a nechajte sa knihou viesť. Ak budete hľadať inšpiráciu alebo podnety, ako z knihy čo najviac vyťažiť, vždy sa sem môžete vrátiť a prečítať si tento odstavec. Ak ste nedočkavec, šup, kapitola 1 na vás už čaká.

Ak ste ešte stále tu, patríte možno k dôsledným zvedavcom. Vítam vás a verím, že sa vám podarí pri každom otvorení tejto knihy spoznať ďalšie kúsky samého/samej seba. Verím, že kniha vám môže slúžiť ako nádoba znamení a že si z nej vždy vytiahnete, teda všimnete si iné a nové znamenie, ktoré vás môže viesť životom. A pri ďalšom čítaní sa vynoria nové znamenia.

V každej životnej fáze potrebujeme v sebe aktivovať iné vlastnosti a schopnosti. Niekedy potrebujeme posilniť pokoj a mier. Inokedy potrebujeme využiť svoj hnev a agresiu, keď sa chceme presadiť. Vždy by sme mali byť vedomí, empatickí a plní lásky – vtedy dokážeme používať aj pokoj, aj agresiu a viesť ich, aby sme mohli pomôcť sebe aj svojmu okoliu.

Táto kniha je viacúrovňová. Na vedomej úrovni ju môžeme používať dokonca aj systematicky. Na podvedomej úrovni sa nás bude dotýkať tak či tak. Na energetickej úrovni v nás pohne presne tie čiastočky, ktoré sa chcú dostať do harmónie. To, čo vieme ovplyvniť my, je vedomá práca s knihou. Poďme sa pozrieť ako na to.

Kniha je štruktúrovaná do jednotlivých kapitol a za nimi nasledujú postrehy a cvičenia.

1. Román – túto knihu môžete čítať kapitolu po kapitole ako román a preskakovať postrehy a cvičenia. Pri tomto spôsobe čítania sa vás kniha dotkne hlavne na podvedomej úrovni. Čo vás zaujme z techník práce so snami, si spontánne zapamätáte.

2. Vedomý román – čítajte kapitoly vedome, s prestávkami na rozjímanie. Položte si tieto otázky a odpovedajte si na ne: Keby som to bol/a ja, ako by som reagoval/a? Ako by som sa cítil/a? Čo z toho, čo čítam, poznám zo svojho života? Čo mi je cudzie a doteraz som to nepoznal/a?

3. Cvičebnica – ku knihe si pripravte dva zošity. Jeden na zapisovanie si snov a druhý na vypracovávanie cvičení na konci každej kapitoly. Tam nájdete postrehy a cvičenia, ktoré vás prevedú na ceste k sebe, na ceste lepšieho spoznania sa a k lepšiemu pochopeniu vašich snov. Možno nie každé cvičenie sa vám bude chcieť robiť, iné zase urobíte s radosťou. Všimnite si aj toto a spýtajte sa sami seba, prečo niektoré cvičenia odkladáte alebo máte nechuť ich urobiť. Toto poznanie vám môže pomôcť pri objavení skrytých blokád v sebe a keď ich prelomíte, dostanete sa zase o stupienok ďalej.

4. Kombinácia prvých troch bodov – podľa toho, ako vás budú zaujímať jednotlivé témy a kapitoly, budete pravdepodobne vyššie spomenuté tri body striedať a kombinovať.

V cvičeniach a postrehoch nie sú spomenuté všetky oblasti, ktoré sa skrývajú v jednotlivých kapitolách a nad ktorými môžete uvažovať. Nechávam na vás, aby ste ich objavili.

Prajem vám, nech vám kniha otvorí dvere do sveta vedomého bytia, pochopenia snov a nech je vstupnou bránou pre plný a spokojný život.

S láskou

Vaša Tina.

Otvorte sa poznaniu.

HÁDAJ, ČO SA MI DNES SNÍVALO?

Nechaj to, nechaj to! Otoč sa, choď inam!!! Som v katakombách starého zámku, všetko je tmavé a plné pavučín. Kam mám ísť? Neviem, kam inam by som mala ísť! Kam sa mám otočiť? Všetko tu vyzerá tmavo, zanesene, špinavo a desivo. Skúšam otvoriť pár dverí, všetky sú zamknuté. Čo teraz budem robiť? Prečo to mám nechať? A čo mám vlastne nechať? Prečo sa mám otočiť? Veď sa nemám kam otočiť! Chcem ísť naspäť a nachádzam tam len zamknuté ťažké železné dvere. Skúšam nahmatať kľúč, žiaden tam nie je. Pomôže mi niekto? Nikto tu nie je, som tu sama, v zmätku, bezmocnosti a bezradnosti.

Nahmatávam okolo seba niečo mäkké. Obrazy odchádzajú, zmätok zostáva. Vnímam svetlo za viečkami, pomaly sa zobúdzam. Uvedomenie, že to bol sen, sa vkráda do môjho vedomia. S úľavou si vydýchnem. Bol to len sen! Nič sa nedeje. Otáčam sa na druhý bok a ešte raz zatváram oči. Čo sa mi to vlastne snívalo? Ešte stále cítim zmätok. Snažím sa rozpomenúť na dej, pátram v pamäti, v spomienkach. Ale tie nie a nie sa naštartovať. Veď to bolo také silné, doteraz cítim, ako mi bolo v tom sne! Cítim veľký zmätok a bezradnosť. Prečo si neviem spomenúť na dej sna a príčinu týchto pocitov? Otváram oči, pozerám sa na hodiny na mobile. Najvyšší čas vstávať. Striasam zo seba nočný zmätok a začínam svoj deň. Ponáhľam sa, aby som čo najskôr vybehla z domu. Raňajky ako každý pracovný deň nestíham. A vlastne na ne ani nemám chuť. To si radšej čo najdlhšie pospím a potom v pokluse švihám z domu. Tento každodenný zmätok ma vrhá rovno do uponáhľaných povinností dňa, cestou do práce si už v hlave premietam, čo všetko budem musieť dnes stihnúť a na čo určite nechcem zabudnúť.

Snažím sa všetko držať v hlave, aby som nezabudla na nič, čo som si počas cesty do práce pripravila. Moja myseľ skáče hore-dole. Aneta, mysli na všetko! Chvíľami mám pocit, že si robím ešte väčší zmätok, ale ako inak by som to mala robiť? Lietam v práci sem a tam medzi kanceláriami, vybavujem, telefonujem a aj tak si niekedy počas dňa spomeniem, ako som sa zobúdzala. Na ten pocit zmätenia a bezradnosti. Nič iné neviem pomenovať. Iba ten pocit – vždy, keď sa mi počas dňa pripomenie, som v ňom. A hneď sa ho aj snažím odohnať. Nechcem ho. Nemám rada zmätenosť. A už vôbec nie bezradnosť! Prečo ju zrazu tak silne vnímam? A prečo sa cítim taká bezmocná, bezradná a stratená? Veď mám všetko, čo chcem, žijem, ako chcem, som predsa nezávislá a mala by som byť šťastná! Vôbec nie som stratená! Čo za hlúposť sa mi to zase snívala? Už na to nebudem myslieť. Zahrabávam sa do papierov na stole. Práve dnes tu mám riadny chaos! Nespomínam si, kedy som ho stihla vytvoriť, veď vždy mám stôl krásne a úhľadne uprataný. Snažím sa zorientovať, keď počujem tresknutie dverí na konci kancelárie a moja energická kolegyňa Petra si to s veľkým úsmevom šinie k môjmu stolu.

”Anetkaaaaa! Hádaj, čo sa mi dnes snívalo?“

To práve dnes mi príde Petra porozprávať, čo sa jej snívalo? Už aj stojí pri mojom stole, na odpoveď nečaká (veď ako by som to aj mohla uhádnuť) a divoko gestikulujúc sa púšťa do rozprávania. Že sa zobudila s takou radosťou! Snívalo sa jej, ako bola na nejakej oslave a tam jedli samé výborné jedlá a mali s kamoškami veselé rozhovory. A ako je dnes celá radostne naladená. Snažím sa byť empatická a zdieľať s ňou radosť, ale prekukla ma. Zbadala, že sa mi to nedarí, a divne na mňa pozerá. A ja, o čo viac sa snažím zahnať nepríjemný pocit z rána, o to silnejší je. A aby toho nebolo málo, kolegyňu ešte aj zaujíma, čo sa dnes snívalo mne. Že bol mesiac v neviem akej pozícii a vtedy sa snívajú dôležité veci. No ďakujem! Nejako sa mi darí jej neutrálne odpovedať, obrátiť sa k svojmu bordelu na stole a zaujať silne zamestnanú a pracujúcu pozíciu. Petru to neodradí a pýta sa ma, čo sa so mnou deje.

”Ako to myslíš?“

”No vidím, že si nejaká nesvoja. A okrem toho, vždy som obdivovala tvoj poriadok na stole a aké úhľadné to tu máš, ale už niekoľko mesiacov si všímam, že to je čoraz horšie. Vyznáš sa v tom ešte vôbec?“

Čo jej šibe? Drzaňa jedna astrologická! Čo sa do mňa stará!? Netrúfam si jej nič povedať. A vôbec, ani sa s ňou nechcem rozprávať! Čo ma tu otravuje s nejakými snami, radosťou a ešte aj špeciálnou konšteláciou mesiaca! Sa tu ide hrať na kamošku či čo? Hrabem sa v papieroch a robím sa, že niečo urputne hľadám.

”Prosím ťa, nespala som dobre a mám tu veľa práce, to sa so mnou deje, aby si vedela.“

”Aha, chápem.“

Podarilo sa mi jej zbaviť. Moja ”naj-kamoška-z-práce“ odchádza, ja si vydýchnem a púšťam sa do pracovných povinností. A v zhone nasledujúcich dní sa mi darí na celú záležitosť úspešne zabudnúť.

Cvičenia a postrehy

Keby bola Aneta vaša kamarátka, čo by ste jej poradili zmeniť?

Ako vyzerá vaše ráno? Viete si dopriať rannú pohodu?

Ak by ste chceli svoju rannú rutinu zmeniť, ako by ste to mohli urobiť?

Stáva sa aj vám, že doma myslíte na prácu a v práci na to, čo máte vyriešiť doma?

Ak áno, v ktorých situáciách sa to deje?

Ako by ste to mohli zmeniť?

Všimli ste si, že Aneta si pri stretnutí s kolegyňou urobila predpoklad, že ju prekukla a zvláštne sa na ňu pozerá? Toto však môže byť iba jej domnienka, a nie skutočnosť.
Bez preverenia reality je to nepodložené. No Aneta si z toho urobila istotu, bola presvedčená o svojej pravde.

Ponaučenie: Ak si vytvárame takéto predpoklady, je vhodné uvedomiť si, že sú to LEN predpoklady, a nie SKUTOČNOSŤ. Ako zistíme, či náš úsudok alebo presvedčenie sú správne? Preskúmame ich, napríklad sa priamo opýtame.

ŠŠŠŠŠŠŠŠ! MYSLI POZITÍVNE!

Kráčam prázdnou ulicou v cudzom meste. Neviem, kde som, a ani neviem, kam idem. Okolo mňa sú staré budovy. Ľudia na ulici si ma nevšímajú a ja viem, že od nich sa pomoci nedočkám. Tak sa ich ani na nič nepýtam, len blúdim mestom bez cieľa. Cítim sa dezorientovaná. Ide okolo mňa električka, mala by som na ňu nastúpiť. Ide však opačným smerom, ako mám namierené ja. Kráčam ďalej bezcieľne po neznámom meste a dúfam, že stretnem nejakú známu tvár. Počujem nejaké zvonenie. To mi má pomôcť?

Zvonenie neutícha a ja zisťujem, že to je môj budík. Budím sa, snažím sa zorientovať v čase a priestore. Dnes mám voľno, nemusím sa ponáhľať. Pozerám von oknom, slnko už vyšlo a na oblohe je len pár oblakov.

Dúfam, že sa nezamračí ešte raz a nezačne pršať. Idem si pripraviť malé raňajky a naplánovať si deň.

Opäť ma prenasleduje nepríjemný pocit. Pochádza ešte zo sna? Čo sa mi to snívalo? Spomínam si na niečo neznáme. Blúdila som niekde? Rozpomínam sa len hmlisto, nemám žiaden jasný obraz. Nebolo to príjemné. Nebudem sa tým zaoberať. Veď všetky knihy o pozitívnom myslení, ktoré som prečítala, mi radia, aby som sa zamerala na príjemné veci v živote. Obraciam pozornosť na to, ako chutia raňajky. Hm, výborné. Blúdim. Som v hmle. NIE. Jem výborné raňajky!

Výborné raňajky v hmle. Ššššššš! Mysli pozitívne, mysli pozitívne. Jem výborné raňajky.

V hmle.

Dojedla som. Idem od stola. A musím si znova nájsť čas prečítať si, ako sa mám na tú pozitivitu presmerovať. Všetci píšu, že sa to dá a všetko bude dobré. Prečo to práve ja neviem? Všetkým to ide, len ja som zase niečo nepochopila. Ako vždy. Typická Aneta.

Dnes som navštívila kamošku Ivču. Sedeli sme pri kávičke, keď si prišiel od nej nejaký chalan požičať jednu knihu. Ivča ho pozvala dovnútra. Keď vchádzal do kuchyne, kde sme popíjali kávičku, hneď som si všimla jeho rozgajdaný vzhľad. Voľné tričko s niekoľkými dierami, vyťahané tepláky, strapaté hnedé vlasy. Očividne sa cítil dobre, pretože nevyzeral, že by sa za svoj vzhľad hanbil, keď nás Ivča zoznamovala. Podali sme si ruky, jeho ruka bola príjemná na dotyk. Pozreli sme si do očí, kútiky sa mu roztiahli do úsmevu. Rýchlo som sa vymanila z jeho pevného stisku, nech si nevšimne, ako sa mi začínajú potiť ruky. Nerozumela som reakcii svojho tela, tento obyčajný chalan nebol ničím výnimočný a ani ma nijako nepriťahoval. Začali sme sa rozprávať a vtedy ma zaujal. Mal rozhľad a zaujímal sa o tie isté témy ako ja. Náš rozhovor nebol dlhý, chalan – volá sa Patrik – sa zrazu zdvihol, že on sa vôbec nechcel zdržať a že má doma rozrobenú nejakú prácu. Ako zavrel dvere, Ivča sa začala chichotať a veľavýznamne na mňa pozrela.

”Ohúril ťa, čo?“

”Mňa? Čo si!“

”Veď sa na seba pozri! Celá si rozžiarená, líčka červené, dychtivo si naňho pozerala a na mňa si úplne zabudla!“ vraví mi naďalej sa chichúňajúc.

Naozaj som si vôbec nevšimla, že Ivča sa do rozhovoru prestala zapájať a diskutovali sme len my dvaja. Ale aj tak, veď s každým, kto sa zaujíma o tie isté témy ako ja, sa viem porozprávať a pozerám na neho dychtivo. Nič sa medzi nami neudialo. Rozhovor s Ivčou sa potom uberal iným smerom a o Patrikovi už nepadlo ani slovo.

Cvičenia a postrehy

Všimli ste si, že sa Aneta hneď po zobudení pozrela do okna? Pre rozpamätanie sa na sny je lepšie mať po zobudení oči chvíľu zatvorené a sen si v duchu zopakovať.

Čoho sa určite vyvarovať: Pozeranie do okna, svetla, slnka, mobilu, televízora, tabletu...

Všimli ste si, ako sa Aneta pesimisticky pozerá na svet? Ako by ste mohli preformulovať nasledujúcu vetu, aby vyjadrovala pozitívne prianie? Ako sa cítite, keď si prečítate pesimistickú vetu a potom optimistickú?

”Dúfam, že sa nezamračí ešte raz a nezačne pršať.“

”Snáď sa vonku nešmyknem!“

”Určite mi autobus ujde rovno pred nosom!“

Pri pretváraní viet nejde o popieranie reality ani o ignorovanie intuície. Ide o presmerovanie našich pocitov na príjemnejšie. Zostať v radostnom očakávaní, ale nelipnúť na ňom. Ak sa naše radostné očakávanie splní, je to super. Ak sa nesplní, nevadí. Môžeme sa prehodiť z pesimizmu na optimizmus. Pesimisti majú štatisticky častejšie pravdu, ale optimisti žijú šťastnejšie. Môžete sa rozhodnúť, či chcete mať pravdu, alebo žiť šťastnejšie.

Koniec ukážky