Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Rozprávky o zvieratách

Jiří Polívka

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2016 Petit Press

Copyright ePub version © 2017 iAdverti

Copyright © 2016 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Jaroslav Geňo, Dušan Kroliak, Bohumil Kosa, Zuzana Berešíková, Monika Kralovičová, Jana Jamrišková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0216-6

Pôvodná publikácia

Jiří Polívka. Súpis slovenských rozprávok. Sväzok V. Matica slovenská. Turčiansky Sv. Martin. 1931. 525.

Bibliografické poznámky

Súpis slovenských rozprávok (Collection de contes slovaques populaires)

Napísal Dr. Jiří Polívka.

Sväzok V.

Vydala Matica slovenská.

V Turčianskom Sv. Martine

Tlačou vlastnou a Kníhtlačiarskeho účastinárskeho spolku

1931

Časť VI.

Zvieracie látky (Číslo 145 — 147)

Contes Des Animaux (No 145 — 147)

145. Poviedky o zvieratách

A) Kocúr v botách

1. Škultety-Dobšinský v Slov. povestiach, 357 — 361 (nov. vyd. 734 — 744), majú rozprávku: „O kocúrikoch“. Podal a rozpráva Samuel Ormis v Gemerskej stolici, reč a výrazy napravil Pavel Dobšinský na Šumiaci d. 9. sept. 1859. Týmto dialektom šumiackym je podaná prvá polovica rozprávky. Rukopisný text je v Codexe Revúckom A, 47a, a odtiaľ bol prepísaný do Prostonárodného Zábavníka III, 225 — 229, č. 29, ďalej v rukopisnom sborníku „Rozličné rozprávky“, str. 151 — 156 s poznámkou; „dňa 9. Sept. 59 na Šumiacom dľa Ondrika, mäsiarskeho tovariša ponaprávaná“, akiste Dobšinským. Tento opravený text bol vytlačený.

Druhá časť rozprávky je vytlačená „hovorom pogorelským“, a i tu je reprodukovaný spomenutý rukopisný text, hoci niet v ňom poznámky, že sa pisateľ snažil podávať ukážku iného dialektu, ako v časti prvej. Nachodíme tu akuz. sg. divkę, ženę, ję. Vydavatelia „Slovenských povestí“ vytlačili z typografických dôvodov ležaté e miesto ę. Lexikálne treba uviesť, že miesto hepene bolo pripísané čuge.

Kde-tu pozorujeme štylistické odchylky, ale málokde, čítame v rukopise na pr.: „jo gvari Ježibaba: nech ma čert vézme, ak právdu nepóvím“, ale v tlači: „Bodej se čert v ťebe okotil a čo by sto mladych mal, ak pravdu ňepovim.“

Na konci je pripísané: „Take čiste reči ňet v ugerskom kraju, ako my móma = muma. Pogorelci sa tým chváľa.“

Podávame tu vo vernom odpise text, ako je v Codexe Revúckom A, 47 „O kácúrčekóvi“, a v poznámkach pod čiarou odchylky rukopisu „Rozličné rozprávky“, str. 151 — 6, a Prostonár. Zábavníku III., 225 — 229.

„I búlo jedno mésto i tám buv jedon gázda; i v ten čas se pritréfil taky taky chlapčíško a stáv do slúžbe u togo gázdu a slúžev do roka zá groš. I išla mu pótom gazdína do jarmóku a on dul je teten groš, aby mu kupíla, čo prvégo ókem zvídi, a to bez šetkého jednáňa. I pótom, jak íšla do togo jarmóku, prebéhev ju jedon kocúrik a utékal dó chyž; i óna bežéla dó chyž a zpitála se: Záčo je go dáli? — ,Za groš,‘ gvari. A ona go kupíla za toten groš bez šetkégo jednáňa. I príšla dómu a gvarela mu: ,No, tu go máš.‘

Tu i jedon rás kocúrik k nému premlóve: ,Gazdíčku, tak ti dobre úrob, úši reméne kapsíčke a nazbéraj planéček.‘ — Gázda nazbíral planéček, a kacúrik se vezme do kapsíčke a tájde zengravajúci, vyskakujúci do sveta. — I nadšel go jédon zajúček: ,I kdéž ideš, kacúrček?‘ ,Ja,‘ gvari, ,idem tam a tam do tógo zúnku na gostíne.‘ ,A čiž ma vezmeš?‘ ,A vet ideš, ket mi zožéneš dvacetpet zajúčko.‘ Dóbre i nebars; naraz se zajúček rozbéhne po hóre, i zohnal dvacetpet zajúčko. Pótom ti spolu šli do palácu ve vélke radósti: ,Pózdravujé te pan Kacurósky,[1] posjéla ti dúr.‘ — ,Jákyžto dúr?‘ — ,Zajúčky.‘ — Tú zajúčky vyrezáli, vydusíli, kacurčéka za stvol posadíli.

,Mrjav, mrjav! lepší doma, jako tu!‘ (Á tu dóma nič, — chýma planéčky.) Kácur se pritáhne ku dverom a král mu dal dúkat. Á tu kacúrček von z dvéri z radósti zéngravajúci, výskakajúci ku svojmu gazdóvi. ,No, gazdíčku, tu go maš dúkat za tote planéčky.‘

Zas ti len pótom: ,Čuješ, gazdíčku, dáš ti mi ešte tote planéček![2] A gázdik nakládol plne kapsíčke planéček. I íšol zas len zéngravajúci, výskakujúci, a priš’ do hóri. A tu zajúček: ,A kdež ideš, kacúrček?‘ ,Ja,‘ hvari, ,idem tam a tam do togo zúnku na gostíne.‘ ,A číž ma vézmeš?‘ ,Ha, bisťu Bogu, ve ta vézmem, ket mi pedésat zajúčku[3] nazgáňaš.‘ Dóbre i nébars; porozbéhol se zajúček a zohnal kópu zajúčko. A tak íšli pres hóri a dóli, až príšli do zúnku. ,Pózdravuje te pan Kacurkósky,[4] posjéla ti dúr!‘ ,Jákyž to dúr?‘ ,Ja,‘ hvari,[5] ,zajúčky.‘ Tú zajúčky vyrezáli, vydúsíli, kácurčeka za stvol posadíli. ,Mrjav, mrjav, lepši dóma jáko tu.‘ (A tu dóma nič, chyma planéčky.) Tajde ku dverom a kcé už ist dómu. ,No bistu Bogu, chod s Bogom,‘ póda král a dá tí mu dúkat. — A tu kacúrček von z dvéri z radósti zéngravajúci, výskakujúci ku svojmu gazdóvi. ,No,‘ gvari, ,gazdíčku, tu ti go maš dúkat za tote planéčky.‘

Zas tí jedon ras[6] gvári kacúrček: ,Čuješ, gazdíčku, daš mi ešte tóte planéček.‘ A gázda ti náras nazbíral planéček a z kápsu naciskal. A tu kacúrček zvel si kapsíčke a tášol zéngravajúcí, vyskakujúci do hvari.[7] I príš k nemu zajúček: ,A kdež ideš, kacúrček?‘ ,Ha bodaj ma sto čértu zalo, do zúnku na gostíne!‘ ,A čiž ma vezmeš?‘ ,Ha ve ta vezmem, ak zoženeš sto zajučku.‘ — A zajúček zaskókne do hóri, donése, dovéde sto zajúčku.[8] Tak íšli i s kacarčékom[9] do zúnku na gostíne. Ak vešli do palácu: ,Pózdravujé te pan Kacúrosky a posjéla ti dúr!‘ — ,Jakyž to dúr?‘ ,Ja,‘ hvari, ,zajučky.‘ Tu zajúčky vyrezali, vydusili, kacurčeka za stvol posadili.

Rás ti len pan gázda opíta kocúri: ,A čož žadaš, kacúrek, za te tvoje zajúčky?‘ — ,Ja,‘ hvari kačurček, ,pozdravujé te pan Kacurósky[10] a prósi ponižéne a píta tvoji cére za žéne!‘ — ,Ha, bisťu Bogu, nechže si ju vezme!‘ Náras naskutku létel kacúrček zéngravajúci, vyskakujúci do dómu: ,Ja,‘ hvari, ,gazdíčku, uhádni, čo ti ja za támte planečky vypítal? Či bys neuhádol, že žene? — Já ti vypítal králove cére za žéne. No bodaj ma čert zal, len se hotóvit. Máš ti[11] dúkati, kup si ty za ne kepéne, klobúky a plachty. Pak sobe nákup na pánske šaty. A toté stáre klobuky nátrepme ná voz, tak ho pojedem do tógo zúnku pre nevéstu.‘ A hned gazdíčko nakúpil pláchty, klobúky[12] kepéne, sam se priprávil, zapráhnul kóne a hýbaj do zúnku pre mláde neveste.

Príšli nedaléko onogo zúnku a íšli cez dajáky[13] móst ,Ha, hrmem Bogu, gazdíčko prevrhnime toten voz.‘ A óni prevrhli voz i s plachtámi. A tu huk, a tu tresk a oni plákat, narjekat. ,Ja bisťu Bogu, tam su naše šaty, to su náše dári.‘ I pribéhol na to se dívat sam král. ,Ach, pane králi, tam naše vójsko nu popršélo, len pláchty, klobúky z nich tu plavaju.‘ Pan kral uvéril a cere královske plakála. ,Ja,‘ gvari ótec, ,dármo tu plačeš, len si je on tu, už sme zas dóbre.‘ A hned bula svátba, a pan Kacuróvsky dóstal tote cére za žene.