Rok Petra Schutza

Uplynulých 12 mesiacov

očami rešpektovaného komentátora

KNIŽNÁ EDÍCIA AUTOROV DENNÍKA SME

Vydalo vydavateľstvo

Petit Press, a. s.

Bratislava v roku 2016 ako prvé vydanie.

Peter Schutz

Rok Petra Schuzta

Copyright © 2015 Petit Press, a. s., Bratislava

Text Copyright © 2015 Matúš Burčík

Copyright © 2016 Petit Press, a. s., Bratislava

Text Copyright © 2016 Peter Schutz

Autor publikácie

Peter Schutz

Editor

Petr Šabata

Jazyková redakcia

Ján Litvák

Grafická úprava a spracovanie

Igor Kovár

Obrazová redaktorka

Stanislava Ivánková

Fotografie

Denník SME – Jozef Jakubčo, Gabriel Kuchta, Tibor Somogyi,

denník Korzár – Judita Čermáková, Peter Kalmus, archív denníka SME, Profimedia

Fotografia na obálke

Denník SME – Jozef Jakubčo

Tlač: Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

ISBN 978-80-559-0179-4

Všetky práva vyhradené.

Vtip roka 

„Bezpečnostné zložky 

monitorujú každého 

jedného moslima, ktorý 

sa nachádza na území 

Slovenskej republiky.“ 

Robert Fico 

Rok 2016

Slovenská paródia na parlament, (polo)blázni v politike, povzbudenie brexitom, bezpečnosť nadovšetko, kríza demokracie a nebezpečný Visegrád

Rok 2016 bol horší ako predchádzajúci, ale lepší, než bude nasledujúci. Čitateľ nech je milostivý k výberu, ktorého ambíciou nemôže byť komplexnosť, len pohľad z rýchlika na niekoľko tém, autorom pociťovaných ako určujúce v roku, o ktorom azda ešte viac než o iných platí, že podstatné od nepodstatného vytriedi až (ďaleká) budúcnosť.

Udalosť roka (Slovensko) 

Smer-SNS-Most/Híd-(Sieť).

Voľby uviedli do parlamentu Kollára a Kotlebu, vyprevadili KDH a SDKÚ, historicky ich však zvečňuje to, čo nasledovalo. Na prerozdelení voličmi delegovanej moci sa mierou vyššou než určujúcou podieľali mimopolitické sily a záujmy tak, že sami politici len hrali roly sprostredkovateľov. Takto sparodizovaný parlamentarizmus na Slovensku ešte nebol.

Povolebných patov, z ktorých sa politicky kompatibilné, „prirodzené“ koalície nedali zložiť, sú plné dejiny demokracie, pričom do koncovky s vládami „naprieč spektrom“ prešla iba menšina (a rodili sa mesiace v krvavých kompromisoch).

Vznik takej zostavy po marci, na akú by pred voľbami nepomyslel ani Przewalského kôň, je po týždni rokovaní globálna rarita a nepriamy dôkaz veľkej sily o tom, že politická a ekonomická moc spia na Slovensku v jednej posteli.

Bugár na otvorenej scéne a za bieleho dňa vyzliekol politickú identitu, pod ktorou operoval (alebo ktorú predstieral) 26 rokov, čo bolo opľutie voličov i celej demokracie ešte i vtedy, ak mu voliči Mosta napokon uverili („zjedli“), že „nebola alternatíva“. Čo, samozrejme, je všetko okrem pravdy, keďže alternatívou, ktorú nastolili voľby, nebol Sulík, ale odstavenie Roberta Fica. Kontinuita moci Smeru napriek verdiktu voličov, že si z Fica viac nepýtajú – vrátane percent Mosta a Smeru – je takto otočenie výsledku volieb na hlavu a bude v kronikách zaznamenané ako podvod Bugára a Procházku.

Fenomén roka (Slovensko) 

Nová politická scéna. 

Katastrofa niekdajšej Ľudovej platformy – Most do koalície s Ficom, KDH a SDKÚ do ničoty – uzavrela 26-ročnú epochu, ktorej základným znakom bolo delenie na ponovembrové strany (VPN, KDH, ODÚ, Maďari, DS, SDKÚ) a nacionálno-autoritársko-postkomunistické sily (HZDS, SNS, ZRS, Smer. A aj SDĽ, ktorá za svoju „defekciu“ do prvej Dzurindovej vlády aj náležite zaplatila.). 

Udalosťou 2016 tu doma je skrátka to, že v zápase o liberálno-ústavnú demokraciu, ktorý bol najhlbším obsahom delenia, utrpeli ponovembrové elity porážku. 

Vyhlásiť dôsledky priamo za nedozerné by bola opovážlivosť, ale nejasné kontúry budúcnosti nedovoľujú presnejšiu a menej skeptickú formuláciu. Marketing Fico III, respektíve dojímavý konsenzus Fico, Danko, Bugár, už propaguje novú demarkačnú čiaru, pozdĺž ktorej sú v protipostavení tzv. štandardné strany (to akože oni) a (polo)blázni, performeri a extrémisti, čiže všetci ostatní, zhodou okolností v opozícii. 

Nové členenie, treba povedať, ide s európskym duchom doby, problémy sú akurát dva. Po prvé, mimo „štandardov“ sú aj oni, čoho chodiacim svedectvom sú ref lexie kauzy Bašternák & Kaliňák kedysi „štandardného“ Bugára. 

Po druhé, čiara systémové/antisystémové „vypína“ (oslabuje) kontrolnú funkciu opozície, čím demokratická politika degeneruje. 

Symptómom roka 2016 je zlyhávanie politického systému (vybuchovanie justično-represívneho aparátu, platnosť konfliktu záujmov iba pre opozíciu, „robotické“ schvaľovanie zákonov atď.). 

Udalosť roka (svet, EÚ) 

Brexit. 

Odstredivý pozdrav z Londýna je tu a teraz – čiže pre rok 2016 – úderom najmä „projektovému“ marketingu EÚ. Vizitku najdokonalejšej integrácie, do ktorej sa radostne vchádza a už nikdy sa z nej neodchádza, Briti neľútostne rozšliapali. 

Či Británia Úniu fakticky opustí, nie je ani po ohlásení aktivácie článku 50 na marec 2017 isté – áno je pravdepodobnejšie. Negatívne hlasovanie však výrazne nabudilo, zintenzívnilo pocity obyvateľských frustrácií a fóbií, za ktoré sa „politická zodpovednosť“ pripisuje EÚ...  

„Duch“ britského zbohom – napríklad volanie po hlave Junckera či Schulza – pritom ignoruje skutočnosť, že väčšina politík, ktoré sa pociťujú ako zlé a neúspešné, je tvorba národných politikov, vlád a parlamentov, nie „Bruselu“. 

Netušíme, do akých foriem sa môže britská symbolika preliať, ale keby nabrala podobu výsledkov francúzskych či nemeckých volieb, Briti už možno ani nebudú musieť nikam odchádzať. 

Aj keď sa dostredivý integračný pohyb vyčerpal, ak nie Lisabonskou zmluvou, tak finančnou krízou a Gréckom určite, brexit ako podnet na (posledné) vzopätie federalistov hrozí Úniu roztrhnúť. 

Vo formáte E 27 niet ďalšej integrácie, len viacrýchlostné verzie EÚ. 

Fenomén roka (svet, EÚ) 

Bezpečnosť. 

Prudký nárast obyvateľského dopytu a politicko-analytického diškurzu o bezpečnosti nesúvisí vôbec s Ruskom, ktoré pritom ako „najväčšiu hrozbu“ menuje v roku 2016 aj NATO. 

Súvisí so Silvestrom v Kolíne, atentátmi v Paríži, Bruseli, Nice, Mníchove a migračnou otázkou, čo môže byť aj paradox roka. Islamistický (islamský) teror je iste obrovskou bezpečnostnou výzvou. Aj s celou migráciou dokopy, ktorá podhubie rozširuje, sa však so žiadnym džihádom nedajú spájať také scenáre apokalypsy či armagedonu ako s jadrovou mocnosťou Východu. 

Džihád na to nemá a nebude mať, na rozdiel od Ruska s autoritatívnym vodcom, dlhodobo neriešenou a dnes už neriešiteľnou budúcnosťou, a špecifickou minulosťou, keďže v novoveku (asi po roku 1600) vyvolalo viac expanzívnych a dobyvačných vojen než ktorýkoľvek iný národ zemegule. 

Za konjunktúrou bezpečnostnej témy stojí aj prelud vojny civilizácií, ktorý pestujú a sugerujú tí istí politici, ktorí v kritických bodoch antiteroristicko-antimigračného zápasu – stabilizácia Sýrie, zničenie ISIS, ochrana vonkajšieho Schengenu – nepohnú ani prstom. Či už z politicko-filozofických dôvodov (Obama), alebo pre vojenskú neschopnosť, či finančnú náročnosť (EÚ). 

Iste, blizkovýchodno-severoafrická civilizácia sa euroamerickej nemôže postaviť ani vojensky, ani ekonomicky, ani „soft powerom“, takže až tak veľa sa nedeje, ale absurdnosti akože „smrteľným nepriateľom kultúrneho Západu bol v 20. storočí nacizmus a komunizmus, v 21. storočí je ním islamizmus“ stupňujú bezpečnostnú neurózu. 

Fenomén II 

Bizarná ekonomika. 

Trvá už sedem rokov, ale napríklad nákupy japonskej centrálnej banky (BoJ) sú taká kvalitatívna revolúcia v boji s defláciou a „nerastom“, ktorá mení charakter ekonomiky. BoJ totiž skupuje podiely vo veľkých spoločnostiach a už dnes je akcionárom v približne sto japonských firmách. Dokonca vraj najväčším v Yamahe. 

Znárodňovanie za elektronicky „samovytlačené“ peniaze je de facto transformácia vlastníckych vzťahov do akéhosi nového sveta postkapitalizmu, ktorý trhovou ekonomikou už nie je ani preto, že „podnikateľským zámerom“ BoJ (ECB, Fed) nie je zisk, ale cenová stabilita (presnejšie, nepriznaná podpora rastu). 

Európske paniky okolo Deutsche Bank (príbeh pokračoval po odovzdaní textu), ktorá je „too big“ aj v čeľadi „too big to fail“, prelamujú poveru o Nemecku zdravom ako repa, ktorá je kritická pre udržanie pozitívneho sentimentu v EÚ. Situácia Deutsche Bank kriesi démona nielen ďalšej – politicky inak nepriechodnej, aspoň do volieb do Bundestagu – „socializácie strát“, ale najmä strašidlo globálneho systémového zrútenia, ktoré sa zdalo, že už je „za vodami“. 

Reč je totiž o banke násobne väčšej než Lehman Brothers. Aj keby Američania odpustili Deutsche Bank pokutu 14 miliárd, ktorá ju tlačí na kolená (budú musieť, na rozdiel od Európskej komisie, ktorej sankciu 13 miliárd, čo je ďalší prielom roka, zaplatí Apple „ľavou zadnou“), opodstatnené fóbie z toho, že salvy nových peňazí z ECB len odďaľujú hodinu pravdy európskych bánk, sa budú už len zintenzívňovať. 

Miliardy, ktoré sa z ECB lejú prúdom, obchádzajú reálnu ekonomiku, keďže napriek neexistujúcim úrokom niet dopytu a nezdravé banky sa aj boja požičiavať, takže „nechcené“ peniaze unikajú na akciové trhy, kde sa tvoria čoraz väčšie bubliny a ľavica je v extáze, že sa zvyšuje nerovnosť, hoci celé bohatnutie najbohatších je fiktívne zhodnocovanie portfólií, ktoré vlastnili už skôr. 

Pravda (aj) o roku 2016, na ktorú by sa veľmi nemali tešiť bohatí ani chudobní, nastane, až keď začnú tie bubliny praskať. 

Fenomén III 

Trump a orgie populizmu (aj v Európe). 

Bizarnou nomináciou republikánov na prezidenta USA, ktorý je iba najvýznamnejší a najviditeľnejší „reprezentant“ trendu, je rok 2016 aj vrcholom prvej fázy krízy demokracie. 

O nič menej nejde, keďže pod vplyvom a tlakom množstva súvislostí meniaceho sa sveta demokracia prichádza o schopnosť brániť samu seba. Kombinácia nekvality „štandardných“ elít a kritického nedostatku kompetentného voličstva jej ničí algoritmus fungovania, ktorým sú také volebné rozhodnutia, čo neohrozujú systém a jeho základné hodnoty. 

Rekviem za demokraciou je však predčasné, hodinou pravdy bude druhá fáza, ktorá sa začne, keď sa populisti prebijú k reálnemu vplyvu na politiku a celé dianie. Alexis Tsipras, ktorý sa dá vnímať ako predskokan, nie je síce ešte argument, ale aspoň znamenie, že k tretej fáze – faktickému rozvratu – nebudú pripustení, celkom iste. 

Podcenená udalosť 

Visegrád. 

S kritickými recenziami Kaczynského comebacku sa nemusí súhlasiť do bodky (s väčšinou sa dá). Už len vzhľadom na poľské rozmery však Szydlovej vláda, zahľadená do predobrazu v Budapešti, zásadne posúva Regionálna jednota so samozvaným hovorcom Orbánom znásobuje visegrádsky excentrizmus v migračnej otázke, čím sa v obrazotvornosti západnej EÚ obnovujú staré hranice, ktoré sa v scenároch rozvoľňovania EÚ môžu ukázať ako fatálne. K oveľa horšiemu politické „ego“ regiónu, ktorého špecifickým nešťastím je, že vystupovať v bloku proti Bruselu sa rozhodol práve v mimoriadne pofidérnej konfigurácii Kaczynski/Orbán/Fico. 

Regionálna jednota so samozvaným hovorcom Orbánom znásobuje visegrádsky excentrizmus v migračnej otázke, čím sa v obrazotvornosti západnej EÚ obnovujú staré hranice, ktoré sa v scenároch rozvoľňovania EÚ môžu ukázať ako fatálne. 

Október – december 2015 

Október 2015 

Kvóty na slovenskú hudbu, Kiska apeluje na vládu, deložovaný Paška a keď párky zabíjajú 

Prvý týždeň 

Chybný krok 

Nie sú kvóty ako kvóty. Ak ich nechceme na utečencov, zavedú sa aspoň na hudbu. Teda slovenskú v komerčných rádiách. 

Nesystémový darček interpretom ukazuje, aký je parlament zúfalo neodolný proti skupinovým záujmom. Tentorazmuzikantom, ktorí prekričali a pretlačili autentickejší, ale ideologicky menej „sexy“ záujem vysielateľov na slobodnom podnikaní a ponúkaní toho, čo im najlepšie zarába. Nie je jasné, prečo si Maďarič a spol. myslia, že ak niekto na Slovensku hrá a spieva, niekto iný ho musí aj počúvať. 

Podcenená udalosť (na Slovensku) 

Emisný škandál Volkswagenu. 

Pred nástupom rozpočtu do parlamentu (15. 10.) by Kažimír už mal začať škrtať z odhadu rastu. 

Prvé analýzy kuvikajú, že na „dieselgate“ najviac prerobia automobilové ekonomiky strednej Európy, keďže čím vyšší podiel tohto segmentu na HDP, tým väčší zásah z prepadu predajov celého odvetvia, ku ktorému dôjde v EÚ i v USA. 

Maďarský minister hospodárstva už odhadol presah škandálu na „svoje“ HDP v intervale mínus 0,3 – 0,6 percenta. V Nemecku pre zmenu hovoria, že Volkswagen bude mať na rast horší vplyv než grécka kríza 

Z akademickej pôdy 

Zatiaľ čo otázku etickej vyspelosti spoločenských elít (nielen) v Nemecku dominantne tematizuje škandál Volkswagenu, obvinenie ministerky obrany von der Layenovej, že plagiarizovala 27 strán svojej doktorandskej práce, je pozoruhodné tým, že až odstúpi – čo bude onedlho –, bude už tretím členom Merkelovej vlády, ktorý zloží funkciu z dôvodu neautentickosti diplomovej práce. 

Niežeby sme sa odvážili podsúvať etické zlyhania slovenským elitám – to by sme si v živote nedovolili –, ale jedna webová stránka hromadne lustrujúca absolventské práce typu VroniPlag.de, ktorá má na svedomí čistky v nemeckej vláde, by sa azda zišla aj v našich, k zlyhaniam tohto typu zaiste odolnejších končinách. 

Slová týždňa  

„Vybrali sme si spoločnosť J&T ako nášho hlavného partnera v Európe, 

pretože má profesionálny tím a je to spoločnosť plná ideí.“ 

Čchan Čchao Tuo, prezident čínskej spoločnosti CEFC 

Druhý týždeň 

Udalosť týždňa 

Kiskov dôrazný a naliehavý apel na vládu, aby korigovala utečeneckú politiku. 

Koniec ukážky