Dusty 7
Stratený bez stopy

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na
www.albatrosmedia.sk

Jan Andersen

Dusty 7: Stratený bez stopy – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všetky práva vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Pre Lottu, Abby, Spota, Carlosa a Akiru.

„Netrpezlivo ťahal za vôdzku. Samozrejme, nepomáhalo to. A nechcel štekať, lebo Paul by ho vyhrešil. Aj keď musel vedieť, že nerád býva priviazaný pred supermarketom. Vlastne nikdy nechcel byť priviazaný a ostať sám… a musieť čakať na Paula. Lebo najradšej by išiel s ním. Všade! Aj do pivnice. Alebo na záchod a do školy aj na plaváreň.

Do pivnice a na záchod sa aj tak väčšinou dostal. Skrátka sa rýchlo pritlačil k Paulovi a prešiel dverami, tak že si ho všimol, až keď sa oňho takmer potkol. No so školou a plavárňou sa mu to ešte nikdy nepodarilo. Hoci sa snažil! Dokonca si myslel, že Paul by ani nebol proti, keby išiel s ním. Akurát, že vždy tam boli aj ďalší ľudia – a oni teda boli proti! Napríklad učitelia. Alebo nazlostení domovníci. A nazlostení plavčíci či uvrešťaní muži a ženy v čudných gatiach, ktorí sa boja psa plávajúceho oproti nim. Akoby pes bol nejaký krokodíl!

V supermarkete to, žiaľ, bolo rovnaké. Aj tam sa báli krokodílov, čo bolo nielen hlúpe, ale aj na figu. Ak sa veľmi nemýlil, v supermarkete musela byť zábava. Zakaždým, keď odtiaľ Paul vyšiel, cítil z neho vari tisíc nových a zaujímavých vecí. A aj keď vychádzali iní ľudia a prechádzali okolo neho, zavetril všeličo možné, čo by rád preskúmal.

Namiesto toho bol priviazaný o hlúpy hák. Dnes to bolo mimoriadne zlé. Celý čas kýchal, lebo pár metrov pred ním smrdelo auto s bežiacim motorom, že ani necítil nič zo supermarketu.

Dokonca aj druhého psa zaňuchal, až keď za ním stál s vycerenými zubami a zúrivo naňho vrčal. Bol to jeden z tých veľkých psov so špicatými ušami, ktoré si myslia, že sú silnejšie než ostatní. Škoda len, že mali pravdu. Naozaj boli silnejšie! Neboli zvlášť bystré, no poriadne mocné. A rýchle!

Preto sa aj snažil neťahať sa s ním za prsty. Radšej prešiel ďalej a tváril sa, že nič. Lenže to sa veľmi nedá, ak je pripútaný.

Našťastie teraz bol aj pes so špicatými ušami uviazaný, no aj tak si naňho musel dávať pozor, lebo stále vrčal. Navyše divoko ťahal za vôdzku a snažil sa ho chňapnúť.

Na hlúpe hry vlastne ani nemal náladu. Dúfal, že sa Paul konečne vráti, odviaže ho a pôjdu spolu domov. Potom ovonia aj nákupnú tašku, ktorú si Paul z obchodu určite prinesie. A nepochyboval, že po príchode domov sa v nej nájde aj niečo preňho. Možno sušené prasacie uši! Alebo aspoň žuvacie tyčinky.

No hoci hľadel na vchod do obchodu tak dlho, ako sa dalo, Paula stále nebolo. K tomu mu začínal druhý pes svojím vrčaním vážne liezť na nervy. Preto naňho tiež krátko zavrčal a vyceril naňho zuby. Tým ho však ešte väčšmi rozzúril!

Teraz ten somár trhol vôdzkou z celej sily, až ho obojok takmer zadusil a sotva sa mohol nadýchnuť. Lenže namiesto toho, aby konečne prestal a ľahol si, trhal vôdzkou a štekal ďalej.

Znova sa pozrel na vchodové dvere. Paula nikde nevidel. Kým bude znova počuť ten otravný štekot, mohol by toho hlupáka aspoň trochu postrašiť…

Postavil sa pred kovovú misku s vodou, ktorá stála pri stene supermarketu. Vo vode, ktorá ešte v miske zostala, plávala špina. Vlasy a muchy, dokonca aj cigaretový ohorok!

Vôbec však nebol smädný. Len sa tak tváril, a pritom misku prednými labkami tlačil dozadu, až stál rovno nad ňou. A ešte o kúsok ďalej, aby sa mohol zadnými labkami oprieť o jej okraj. Potom napol všetky svaly a vrhol misku dozadu rovno na štekajúceho hlupáka.

Miska s rachotom dopadla na zem pred psa, ešte raz poskočila a zarinčala. Hlupák potom od strachu zabudol štekať a odskočil. Akurát, že rovno za ním stálo niekoľko prepraviek s prázdnymi fľašami od piva naukladaných na sebe.

Celou váhou do nich narazil, až sa prepravky rozkolísali a zrútili.

Hlupák sa ešte stihol zachrániť, kým sa prevrhli a povypadávali z nich pivové fľaše. Spôsobili taký rachot, že sa k nim zo všetkých strán rozbehli ľudia, aby videli, čo sa deje.

Hneď bolo vidno, že prepravky mohol zhodiť len hlupák. Stál totiž uprostred toho celého dopustenia. Mal stiahnutý chvost a vôbec ničomu nerozumel.

Z obchodu vyšiel akýsi človek, ktorý tam pracoval. A za ním pán štekajúceho hlupáka so špicatými ušami, ktorý svojho psa poriadne vyhrešil. Naňho sa zase vykričal zamestnanec obchodu. Napokon hlupáka odviazal a nastúpili spolu do auta.

Zamestnanec obchodu začal so šomraním ukladať prázdne fľaše späť do prepravky. Väčšina prizerajúcich sa medzičasom odišla. Stál tam už iba jeden muž.

„Výborne!“ zvolal a zatlieskal. „Veľmi dobre! Poriadne si to tomu brechajúcemu somárovi natrel.“

Chvíľu mu trvalo, kým pochopil, čo mu ten muž hovorí. Jeho hlas znel priateľsky, keď sa približoval a natiahol k nemu ruku. Zavrtel chvostom. Muž mu dal oňuchať svoju ruku. Voňala po syre. Vtom sa objavila aj nejaká žena.

„Chudáčik psík,“ poľutovala ho. „Je tu vonku priviazaný a musí čakať. Aha, ako smutne sa pozerá! Pripomína mi…“

„Nehovor to,“ prerušil ju muž. A znova ho pohladkal. „Dobrý psík.“

Otočil hlavu, aby mu ešte raz oblízal prst voňajúci po syre.

Kútikom oka sledoval, ako zamestnanec supermarketu uložil poslednú prepravku a odišiel. Paula stále nikde nevidel.

Muž pristúpil k háku na stene a odopol z neho vôdzku.

„Čo robíš?“ opýtala sa žena.

„Beriem ho trochu sa prejsť.“ Muž sa k nemu zohol. „Poď, prejdeme sa k autu, tam pre teba niečo mám.“

Tomu rozumel! Zavrtel chvostom a kráčal vedľa muža.

Žena išla za nimi a držala muža za ruku. „Dúfam, že nemáš niečo za lubom…“

„Jasné, že nie,“ vyhŕkol muž. „Len mu dám trochu syra.“

Otvoril auto, rovnaké mali aj Paulovi rodičia. S kufrom vzadu. Zvnútra bolo cítiť syr.

„Hľadaj syr,“ nabádal ho muž. „Dobrý psík!“

V kufri bola nákupná taška. A bolo jasné, že je v nej syr. Lenže nato by musel vyskočiť do auta!

„Neboj sa,“ upokojoval ho muž. „Hop, vyskoč!“

„Čo ak niekto príde a uvidí nás?“ obávala sa žena. Počul, že je nervózna, hlas sa jej trochu triasol.

Muž nereagoval, ale sklonil sa nad neho a siahol do tašky. Kúsok syra, ktorý vytiahol, vyzeral lákavo. No hoci naťahoval hlavu, ako vedel, k ruke sa nedostal.

„Hop!“ zopakoval muž. „Vyskoč!“

Odrazil sa labkami a vyskočil.

„Výborne,“ pochválil ho muž.

Opatrne, len perami si vzal syr, potom sa otočil a chcel vyskočil von.

„Stoj!“ zvolal muž. „Miesto a ostaň!“

„Nie!“ skríkla žena. „Prestaň, nerob to!“

Videl, ako muž zdvihol ruku a siahol na kufor, aby ho zabuchol.

Koniec ukážky