Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Čierne kvietie

Pavol Ušák-Oliva

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2015 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Nina Dvorská, Daniela Kubíková, Viera Studeničová, Alžbeta Malovcová, Miriama Mládková, Michal Garaj

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0098-8

Pôvodná publikácia

Pavol Ušák-Oliva. Bozk pozná smútok úst… Slovenský spisovateľ. Bratislava 1991. 152 s. Štefan Moravčík zostavil a napísal doslov a bibliografickú poznámku. Viera Prokešová, zodpovedná redaktorka. Zuzana Reiselová, jazyková redaktorka. Viera Tichá, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Pseudonymy: Paľo Oliva, Paľo U. Oliva, Milo Juršičov, Paľo Ušák, Miro Hrázdecký, M. H. Kátlovský, Ivo Martinovič

Súkromná bibliofília: Čierne kvietie

Básne uverejňoval v časopisoch: Rozvoj, Kultúra, Svojeť, Prameň, Saleziánske zvesti, Pero, Elán, Slovák, Nová žena, Nové Slovensko a iné.

Texty sú minimálne upravované, aby sa rešpektovali (kde je to možné) súčasné jazykové predpisy a zvyklosti.

(Poézia z rokov 1931 — 1936, uverejňovaná v časopisoch.)

Javor: Život je kus umučenia na Golgote tvrdých hrúd.

Oblaky, odíďte!

Milo Juršičov (Paľo Oliva)

Oblaky, čierne oblaky,

prečo skrývate bledú tvár

luny, zhrbenej ťarchou liet,

prečo ničíte slabý žiar?!

Vetriská, vetry divoké,

oj, roztrhajte temný plášť,

nech sa rozídu mračná, nech!

Nech svojou cestou idú zvlášť!

Už padli kusy mrakov dol,

vietor ich zahnal v diaľnu diaľ

a potom tíško v jasnú noc

na holých vetvách piesne hral.

A luna svoje šediny,

bledú tvár obrátila k nám.

Tu víchor zreval z dediny:

„Jej pohľad nemá v sebe klam!“

(Rozvoj, december 1931)

Noc tmavá — ruže čierne

(Elenke Králikovej)

Noc tmavú i s jej krásami

milujem, milujem veľmi,

bo oná temnoty noc a ticha

je pýcha, Času pýcha,

Času dobrého i zlého, ver mi!

Tá hudba stromov, vetra hlas

i šepot kvetín mnoho krás,

krás mnoho v každý skytajú čas…

Že nie je krásna, keď je tmavá

noc moja poetická?!

To bľabotanie! Prázdna vrava!

Temnosť jej skrýva líčka!

Krásna je ona sťa ruže čierne,

medzi inými rozvinuté,

(ich púčky vonné — hej, tie čierne —

vždy pri srdci mám pripnuté).

Preto milujem noc tú tmavú

i ruže čierne, ruže vonné —

ony ma tešia, pejú mi, hrajú,

či v radosti žijem alebo bôľne.

(Rozvoj, december 1931)

Chcem pracovať, chcem vytrvať

Prosím vás, odpusťte mi, že moje básne majú taký temný, smutný ráz. Rád by som písal i veselé…, ale cítim, že také nie sú ani len ozvenou srdca a znejú mi jaksi prázdno. Bieda a zloba ma naučili milovať búrlivosť, temnotu, čiernu noc. Mám rád Kraskovu Nox et solitudo, Žarnovovu Stráž pri Morave a i.

Odpusťte mi teda tú moju chmúrnosť, kvílenie, jakúsi tajnú baladičnosť, čo ma chce, tuším, i naďalej sprevádzať.

S úctou

Milo Juršičov (pseudonym P. Ušáka)

(25.11. 1931 do redakcie časopisu Rozvoj)

Koniec ukážky