Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Oblaky (ukážka)

Pavol Ušák-Oliva

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Nina Dvorská, Daniela Kubíková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0022-3

Pôvodná publikácia

Pavol Ušák-Oliva. Bozk pozná smútok úst… Slovenský spisovateľ. Bratislava 1991. 152 s. Štefan Moravčík zostavil a napísal doslov a bibliografickú poznámku. Viera Prokešová, zodpovedná redaktorka. Zuzana Reiselová, jazyková redaktorka. Viera Tichá, technická redaktorka.

Bibliografické poznámky

Pseudonymy: Paľo Oliva, Paľo U. Oliva, Milo Juršičov, Paľo Ušák, Miro Hrázdecký, M. H. Kátlovský, Ivo Martinovič

Vydal: Oblaky, tretí zväzok edície Slovo, Trnava 1939.

Básne uverejňoval v časopisoch: Rozvoj, Kultúra, Svojeť, Prameň, Saleziánske zvesti, Pero, Elán, Slovák, Nová žena, Nové Slovensko a iné.

Texty sú minimálne upravované, aby sa rešpektovali (kde je to možné) súčasné jazykové predpisy a zvyklosti.

I. Oblaky

Poznámka:

Pod spišským nebom zapadol som do hŕstky priateľov, s ktorými sme hľadali „rajskú tvár vecí“.

Mladosť má povždy nadostač nadšenia a túžob, takže ich načim zavše ututlávať, aby sa srdce v nich nerozpadlo ako lupene kvetu v lúčoch slnečných.

Ktorýsi z nás raz po bezsennej noci pomenoval nás pirátmi krásy. Rozleteli sme sa ako čierni havrani do noci.

Venovanie:

Vám PRIATELIA PIRÁTI

venujem torzá svojich snov nenáročne.

Nenáročne preto, lebo — ako hovorí veľký autor

Zúfalca — „nevieme nikdy, kto dáva,

ani kto prijíma“.

Vám a hviezdam, ktoré sme milovali, našim

osudom, ktoré sme tvorili v diaľkach.

Oblaky

Oblaky ako vrstvy nocí

Oblaky ako rybie oči

Oblaky ako v hĺbke dolu v mori

Oblaky smútok mŕtvy živý chorý

Oblaky ako prázdno v kalichu

Oblaky v kvetoch ženy pre pýchu

Oblaky ako vrstvy nocí

Oblaky ako rybie oči

Oblaky ako mŕtve dlane

Oblaky prvé požehnanie

Oblaky ako úsmev Jezuliatka

Oblaky v hrobe láska križovatka

Oblaky ako cez sklo ústa krv

Oblaky v hriechu ktorý uhranul

Oblaky ako mŕtve dlane

Oblaky prvé požehnanie

Oblaky iné

Oblaky iné oči v dažďoch

Jej závoj nepochopiteľne belasý

Jej závoj nerozoznať pre vlasy

A v žltých kvetoch pozdrav Indiánky

Kolibrík skrýva v očiach modré vánky

Oblaky iné iné vzdychy na vlnách

Prízraky noci úsmev a tvoj strach

Raz boli vlny presýtené svetlom mesiaca

Jej tvár tá istá večne a večne sa meniaca

Oblaky iné svetlá na oltári

Videl som všetky v tvojej tvári

A ruka v tajomstvách v mlčaní skrvavených slov

Oblaky na očiach oblaky nedosnených snov

Ty sladká nad vodou ty sladká v siedmich ranách

Keď oči klarisiek menia sa láskou na nach

Oblaky iné na oltári

Oblaky v svätožiari

Dnes sa len oči modlia k Tebe Pani mája

Tie oči nezaplačú a smútok nezataja

Oblaky iné iné zore

Môj pohľad premenený v kamélie

Krv steká po ruke to z konválie

Na štóle vidíš ju zas v novej premene

Nás nikto nevolá neznámych po mene

Dnes večer Madone dám svoje oči choré

Oblaky iné iné zore

Obloha

Do snehu darmo slzy roníš,

bolesti rozvial súmrak svetiel.

Stíš úsmev v básni bez slov i srdce stíš,

slávik v tej noci neuletel, neuletel.

Kláštorné hviezdy — prsty striebra,

filmové hviezdy zapadajú bez vencov,

v Kassiopeji hasne prvá hviezda,

obloha bez ohňa,

hyacinty a strapce snov.

Do snehu bije víchor víčko mračien,

stroskotáš bez stôp cestou nekonečnom

jak tiene na skle, ako včela v kvetine.

A darmo plačeš pre zelené vlny trávy

a darmo plačeš pre ovečky na oblohe

a darmo plačeš do polárnej žiary,

môj šat je belasý a víta pozdrav severu

z tisícich očí, z očí vlasatíc a tichých rýb,

z tisícich rúk,

z tisícich úsmevov rozliaty ševel karmínový,

z tisícich bolestí,

keď jedna vlna prehovorí

reflexom zdvojeným,

reflexom do polárnej žiary,

v magických očiach, ktoré padnú do mora,

možno, že uvidíme nové znamenia

slávika, ktorý neuletel, neuletel.

Ty svoju dušu na oblohu nepremeníš,

ty svoju dušu nepremeníš na polárnu žiaru,

pretože každý sen je nepochopiteľný,

jak polárny prach zvädlých kvetín —

aby sme mohli ostať na oblohe, v sne,

uprostred svetla neviditeľní,

na prahu noci v žiare polárnej,

v mystike rán

slávika, ktorý neuletel, neuletel.