Podľa českého zdroja Vzpomínky anděla strážce

Vydal: © Zachej.sk, 2023

Preklad: Silvia Koscelanská-Hajdučeková

Grafika: © Bookwork.sk

Jazyková korektúra: Adriana Reguliová

ISBN 978-80-8211-610-9 ePub

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v žiadnej podobe ani žiadnym spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami ani iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

Svätý Michal archanjel, bráň nás v boji,

buď nám ochrancom proti zlobe a úkladom diabla.

Pokorne prosíme, nech mu Boh ukáže svoju moc.

A ty, knieža nebeských zástupov,

Božou mocou zažeň do pekla satana

a iných zlých duchov,

ktorí sa na skazu duší potulujú po svete.

Amen.

Anjel Boží, strážca môj,

ktorému ma otcovská láska Najvyššieho zverila,

osvecuj, opatruj, veď ma a spravuj.

Amen.

1. Očakávanie

Od toho dňa, keď mi bolo oznámené, že sa stanem anjelom strážnym, som horel netrpezlivosťou. Túžil som odletieť, aby som už-už preukazoval na zemi milosrdenstvo.

V nebi som nemohol mať také šťastie. Tam nie sú slzy ani ťažkosti, ba ani nebezpečenstvo.¹

Na zemi sa pre moju horlivosť otváralo široké pole. Tam je totiž biedy nadbytok, veď Zem je rodiskom a domovom biedy.²

Tvorca nám dal príklad súcitu tým, že navštívil hriešnych ľudí po ich páde. Anjeli sa k nemu ochotne pripojili a boli pripravení ísť po ceste, ktorú im vytýči.³

Vraveli si: „Aká je to prednosť zachrániť dušu, spraviť navždy šťastným tvora obdareného rozumom a citom, rozmnožiť počet tých, ktorí sa budú klaňať Bohu naveky, získať si pre Vlasť verného a vďačného priateľa! Nerozmnoží sa tým aj naša blaženosť v lone nekonečnej slasti?⁴

Vtelenie túto lásku zavŕšilo. Povznieslo duše k novej dôstojnosti a tým vzbudilo lásku v srdciach ich nebeských ochrancov. Boh od počiatku pridelil čistým duchom rozličné úlohy: jedni sa mali starať o všeobecné dobro ľudstva, iní mali bdieť nad jednotlivými dušami.⁵

A ja som patril medzi tých, ktorí sa mali starať o jednotlivé duše. Moje poslanie sa malo začať, keď sa narodí nejaká duša, ktorú predvída jedine Boh. Kedy, kde a za akých šťastných okolností sa narodí? To som nevedel.

Ešte som ju nepoznal a už som ju miloval. Moja náklonnosť k nej tým viac rástla, čím viac sa blížil ten vytúžený okamih.⁶

Kedykoľvek sa na svete narodilo dieťa, bežal som k Božiemu trónu a pýtal som sa tak ako moji ostatní bratia: „Pane, dostane sa mi tej cti, aby som ju sprevádzal na pozemskej púti?“

2. Prvý pohľad

Konečne došlo aj na mňa. Práve sa narodilo dieťa. Najvyšší pokynul… a ja som bol šťastným vyvoleným.⁷

Bez otáľania som letel k svojmu chránencovi. Dosiaľ ho opatroval anjel jeho matky, keď však dieťa uvidelo svetlo sveta, malo byť odovzdané mne.⁸

Tak dlho som ho očakával a konečne som ho našiel! Roztvoril som náruč a už-už som ho chcel pritisnúť na svoje srdce…

Ale aké trpké sklamanie! Pohľad na dieťa ma zarazil a nadšenie zo mňa hneď opadlo. Boží obraz bol v tej duši sotva badateľný. Hyzdilo ju odporné malomocenstvo. Bola poškvrnená dedičným hriechom.

Zápasil vo mne dvojaký pocit: vrúcny súcit s touto mne takou drahou dušou a neprekonateľný odpor k jej nečistote.⁹

„Je moja!“ povedal satan. „Prišla na svet, len aby sa dostala do mojej moci! Má na sebe pečať kliatby! Pochádza z toho pokolenia vyhnancov, ktoré som kedysi priviedol k pádu a ktorému doteraz denne prinášam nešťastie.¹⁰

Aké znepokojujúce bolo postavenie tohto dieťatka! Stačil čo len trochu prudší pohyb, pád, omrvinka ničoty a ten krehký život by bol zmarený. Nesmrteľná duša by tak bola vypovedaná do tých miest, kam nikdy neprenikne svetlo Božej tváre.

Satan to vedel. Najradšej by bol v tej chvíli vyrval dieťa zo života. Neváhal mu zasadiť smrteľnú ranu. Ale takú moc nemá. Bol som tam, aby som dieťatko bránil.¹¹

Našepkával rodičom tisícoraké zámienky, aby odložili krst, a pokúšal sa oslabovať ich bdelosť. Ja som sa však usiloval udržiavať ich ostražitými a starostlivými a dával som im zo svojej vlastnej horlivosti.¹²

3. Krst

Dieťa priniesli ku krstiteľnici. Mal som veľkú radosť. Cítil som sa tak, ako keby sa mne samotnému dostalo veľkej milosti.¹³

Len teč, voda znovuzrodenia! Vylej sa na čelo, aby som už čoskoro videl jeho dušu takú, akú si ju moja láska praje vidieť!

Ale nie… Kristov služobník zoči-voči satanovi neodmietol jeho opovážlivosť skôr, ako ho predtým nepokoril. Videl som, ako ho kňaz sputnáva pod závojom exorcizmu, bičuje ho a prebodáva šípmi. Zlý duch bolestne zavýjal. Každé pomazanie v ňom vznecovalo nový pekelný oheň.¹⁴

Kňaz ho nazval nečistým duchom, zavrhnutým, prekliatym. Pripomenul mu kliatbu, ktorá nad ním bola vyslovená, druhý súd, ktorému sa musí podrobiť, nadmieru bolestí, ktoré naňho čakajú, a prinútil ho, aby vzdal česť Otcovi, Synovi i Duchu Svätému.¹⁵

Voda konečne stiekla. Aká sila sa nachádza v jedinej kvapke! Boli v nej obsiahnuté všetky dary milosti. Hneď ako obmyla čelo novorodenca, nebolo už na ňom poškvrny ani kliatby, ani smrti. Satan utiekol rýchlo ako blesk. Duch lásky zostúpil a z neba bolo počuť hlas: „Toto je moje dieťa!“¹⁶

Ľudské dieťa sa stalo Božím dieťaťom. Všetko sa mu zmenilo – malo nové meno, prijala ho nová rodina, do jeho údov sa vlial nový život. Po hriechu prišla milosť. Zo satanových rúk prešlo do rúk anjela.¹⁷

Nikto nebol k jeho šťastiu ľahostajný. V rukách vyvolených sa rozzvučali zlaté harfy a v pekle vrieskali diabli. Dve duše, ktoré za dieťa zložili Vyznanie viery, ho považovali za svoje a z Vlasti sa jeden svätec skláňal k miestu vyhnanstva a hovoril: „Budem tvojím ochrancom!“¹⁸

4. Kolíska

Pri návrate z kostola som dieťa pomáhal niesť. Ponáhľal som sa, aby som požehnal jeho kolísku. Matka do nej vložila dieťa, úctivo a nábožne ho pobozkala. Bdel som s ňou nad týmto drahým pokladom. Rozpätými krídlami som chránil jeho spánok, pod mojím pohľadom sa prebúdzalo a zaspávalo. Radoval som sa z tlkotu jeho srdca.¹⁹

„Len spinkaj, spinkaj pod krídlami svojho anjela, nemáš sa čoho báť, si na prahu raja! Ach, aký pôvab dodáva najmenšiemu z tvorov úsmev Božej dobroty! Cez túto dobrotu denne z nečistého blata vyrastajú ruže a ľalie. Zostúpte moji nebeskí bratia, uvidíte na zemi, čo je hodné vášho pohľadu! Tu v tieni je denné súhvezdie, ktoré sa má kedysi skvieť naveky. V tejto zavinovačke a v tomto slabom tele uvidíte svoj najkrajší obraz!“²⁰

Takto som ospevoval dary milosti pri postieľke, v ktorej spala nevinnosť. Nedokázal som si odoprieť, aby som nejako navonok neprejavil radosť.

Raz ráno začula šťastná matka z kolísky hlas. Pozrela sa a uvidela holúbka, ktorý sa hral s prebudeným dieťaťom. Chcela ho chytiť. Holub neodletel, ale okamžite zmizol na tom mieste, kde sa ukázal.²¹

Matka pochopila, že takto sa môže zjaviť len anjel, pokľakla a ďakovala mi za milosť, ktorú som preukázal jej dieťaťu.

5. Braček

Bol Božím dieťatkom ako ja, ale ja som bol starší. Mne nebeský Otec zveril tohto malého bračeka.²²

Hovoril mi: „Venuj mu čo najnežnejšiu lásku. V mojom srdci nájdeš mieru pre svoju oddanosť.“

Pozrel som sa na Božie srdce a videl som v ňom zdroj, odkiaľ vzišlo stvorenie, vtelenie, vykúpenie a Eucharistia.²³

Miatol ma pohľad na túto nesmiernu reťaz, kde na každom článku bola pečať nekonečnej lásky. Svetlo večnej slávy nemohlo odhrnúť závoj z týchto tajomstiev a reč, ktorou sa hovorí v nebi, nebola schopná vyjadriť moje vytrženie.

Ale akým ohňom som ešte len vzplanul, keď som sa stal nástrojom tej lásky, nad ktorou som tak žasol!

Nebeský Otec, ktorý rozdával dary mojimi rukami, ma naplnil zmýšľaním, ktoré jeho samotného poháňalo, aby dával. Svojimi skutkami som sa spájal s jeho nehou a pociťoval som jej slasť.

Už som nežil sám pre seba. Žili sme dvaja jedným životom. Pobádalo ma to, aby som svojmu bratovi udeľoval z dokonalostí, ktoré som dostal. Boh pôsobil skrze mňa. Bdel mojimi očami, počul mojimi ušami, chodil mojimi nohami, vznášal sa mojimi krídlami, miloval mojím srdcom.²⁴

Bol som vtelenou Prozreteľnosťou a pociťoval som nevýslovnú radosť z toho, že bračeka môžem zahŕňať prejavmi priazne, ktoré mi Boh preukázal.²⁵

Koniec ukážky