Diamantová reťaz

Bola ona z tých krásnych a milých dievčat, ktoré jakoby len omylom osudu narodily sa v úradnických rodinách. Veno žiadne; každá príležitosť zavretá, aby ju poznal, porozumel a vzal za ženu jeden jej hodný a bohatý človek.

Matild žila jednoducho, lebo k tomu ju potrestal osud; a bola neštastlivá, jako do vyhnanstva posúdená kráľovná. Lebo medzi ženami nieto ani aristokracie, ani žiadnych kastov: krása, vňady, toto sú ich rodinný erb. Vrodená im jemnosť, púd elegancie, pohyblivosť umu, je ich výlučná hierarchia, ktorá rovnou robí jednoduché občianske dievča s vysokého ranga dámou.

Toto stvorenie ustavične trpelo, lebo cítila, že sa zrodila ku skveniu a prepychu. Mučila ju chudoba bytu, mučily ju prázdne steny, rozhegané stolice, lacné látky. Všetky tieto veci, ktoré by jedna druhá jej postavenia žena ani nebola zbadala, ju mučily a znepokojovaly. V kuchyni pomáhajúce bretonske dievča len zúfalý žiaľ a smutné dumy vzbudzovala v nej. Predstavovala si s veľkými, perskými čalúňami krášlené tiché predizby, kde lokaji v krátkych nohaviciach driemajú v kreslách omámení teplotou kozuba; predstavovala si hodbávom obtiahnuté salóny, kde na náradí skvie sa tisíce maličkostí; predstavovala si frivolne voňavé izbietky, ktoré k tomu slúžia, aby domáca pani pri päťhodinovom čaji tu prijimala najdôvernejších priateľov, ktorí sú všetko chýrni ľudia, a predmety túžieb ženských sŕdc.

Keď si sadla k obedu pri trojdňovým obrusom zakrytom okruhlom stole, oproti mužovi, ktorý oddvihnúc pokrievku polievkovej misy s uveličením riekol: „Ah, však je len dobrá!“ — Matilda pomyslela na veľkopanské obedy, na skvejúce sa strieborné nádoby, na stenné čalúne, krášlené starými figurami a vtákmi; prišly jej na um výborné jedlá, ktoré podávajú v drahých misách; pomyslela si na tie šeptajúce poklony, ktoré panie s úsmevom jako sfynx počúvajú, obhrýzajúc pri tom ružové mäsko lososa alebo kridlo hlucháňa.

Koniec ukážky