Zlatý fond SME

Čachtická pani

Ján Botto

Copyright © 2011 Petit Press

Copyright ePub version © 2012 iAdverti

Copyright © 2011 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Nina Dvorská, Simona Reseková, Katarína Janechová, Dorota Feketeová, Alžbeta Malovcová, Silvia Harcsová, Andrea Kvasnicová, Ivana Bezecná, Michaela Dofková, Pavol Tóth, Martin Divinec, Ivana Hodošiová, Branislav Šušlík

ISBN 978-80-89278-66-4

Finálna úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2013

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Pôvodná publikácia

Ján Botto Básnické dielo. Kalligram. Bratislava 2006. 648. Ľubomír Kováčik zostavil výber a napísal komentár, vysvetlivky, kalendárium života a diela a doslov. Ľubica Somolayová posúdila rukopis. Jana Pácalová jazyková redaktorka.

Bibliografické poznámky

Pozn. Zlatého fondu: Poznámky sme prevzali z vydania Tatran 1978, 202 s., 1. vydanie. Poznámky spracoval Pavol Vongrej.

Rukopis diela

Ján Botto sa približne roku 1875 pustil do tvorby rozsiahleho diela, ktoré sa zachovalo len v jeho náčrtoch ceruzkou i perom (často až na hraniciach čitateľnosti) a dokončenie ktorého Bottovi zabránila náhla smrť roku 1881. Dielo ostalo takto len vo fragmentoch, ale po dosť namáhavej rekonštrukcii nie je z neho len fragment, ale lyricko-dramatická skladba v rozsahu 1624 veršov a 414 riadkov v próze (nepočítajúc do toho obsiahle autorove výpisy a poznámky k dielu).

Rukopisy Čachtickej panej sa po Bottovej smrti dostali do rúk jeho najbližšieho priateľa Pavla Dobšinského. Ako sme to tušili a dodatočne aj zistili (po nájdení Dobšinského prepisu celého textu diela v Pražákovej pozostalosti), Dobšinský sám očísloval Bottove rukopisy — listy a dvojlisty od 1 do 23, prepísal ich a pokúsil sa ich uverejniť v Slovenských pohľadoch. Avšak vtedajší redaktor Svetozár Hurban Vajanský vybral z Dobšinského odpisu len štyri básne (podrobnejšie o tom nižšie). O Bottovom úmysle vytvoriť takéto dielo sa tak na dlhé roky nevedelo, pretože sa o tom po stručnej Dobšinského zmienke v Slovenských pohľadoch, 1883, s. 455 už vo vydaniach Bottových Spevov či výberov z nich nepísalo. Až roku 1955 pri vydaní Bottovho Súborného diela editor Ján Marták spomenul Čachtickú paniu (na stranách 82 — 83, 539) a potom aj vo vydaní Smrti Jánošíkovej a iných básní (Bratislava 1968, s. 21; druhé vydanie — Bratislava 1973, s. 196). Pri publikovaní súpisu rukopisného fondu Jána Bottu v Literárnom archíve Matice slovenskej v Martine, č. 14 (zostavil Pavol Vongrej, Martin 1962) sa na stranách 3, 7 — 9 upozorňuje na toto Bottovo rukopisné dielo a po prvý raz sa odtláča zachovaná rukopisná štruktúra Čachtickej panej.

Zachovaný rukopis Čachtickej panej v LAMS, signatúra 23 B 3

Číslovanie — poradie urobil po Bottovej smrti Pavol Dobšinský — zrejme však našiel rukopis v približne takom stave.)

1. I. a) Dieťa vzdoru (Pani pred zrkadlom);

b) Dieťa pokory v službe I. — 1 strana.

2. Pani pred zrkadlom (pôv. koncept), Lilith — 2 str.

3. Prekliaty, tys’ otvoril. Hoja Ďunďa, hoja; Na Blocksbergu. Pod retortou, Jaskyňa; Palota, mrkanie… — 4 str.

4. Iskrice ku Čachtickej panej — Tma u nás, Ctibor (lovec), Sen Babylonu, Kliatba, Bez súdu súdia nás — 4 str.

5. Bájoslovné spevy. Púť — 2. str.

6. Piata perióda stvorenia (pôv. koncept) — 2 str.

7. Hnije, topí sa… (Novšia verzia Piatej periódy) — 2 str.

8. Piata perióda (koncept), Reč otcov tvojich — 2 str.

9. Tak! tu svet nový (záver Piatej periódy) — 2 str.

10. Priadky — 2 str.

11. Čacht. pani, Syn ľudu, Kto sa to pletie, Štedrý večer — 2 str.

12. Ha ha ha, — ty ozaj myslíš; Hoja Ďunďa, Koľko bohov 2. str.

13. Otváram knihu prírody; Čo to bude — 2 str.

14. I. 1. Vidiek pred zámkom, II. Čo nového — 4 str.

15. a) -oko zablyslo žiarou, II. výstup, Dorna, Krakoviaky 2 str.

b) Z raja večný prúd plynie, Krížne cesty — 2 str.

16. K epilógu, Dramata Jonáša nášho — 1 str.

17. Váh, Ctibor (náčrty) — 2 str.

18. Mať a macocha, Macocha (k zlým duchom) — 4 str.

19. Macocha, Herold, Ešte jedna pieseň, Neboj sa! — 2 str.

20. Jak plniť tvoje rozkazy, Zhoď matko rúchu potupy — 2 str.

21. Macocha, Smrť! Súd! — 2 str.

22. Čo nás bijete, Svet moci tvojej, Srdce mi stydne, Ach, jak clivo mi, Hriech, hriech; Sláva bohu — 4 str.

23. Smrť ti nežiadam, Čo to? — 2 strany.

Výpisky a náčrty k Čachtickej panej — sign. 23 B 4

I. Causa Elisabethae Báthory — Výsluch svedkov — 4 str.

II. Pokračovanie výsluchu. Ukrutnosti a povery — 2 str.

III. Auchzug auz Mednyansky — 4 str.

IV. Výpisy považských povestí — 2 str.

V. Výpisy považských povestí — 2 str.

VI. Č. P. Dcéra Lilithy. Posledné dejstvo — 2 str.

VII. Rousseau z Les confessions, Noc bartolomejská — 2 str.

VIII. Hľadanie vôdky…, Alžbeta — 2 str.

IX. Úzadie historičné, Dva holúbky sedia, Náboženstvo — 5 str.

X. Výpis z historických udalostí (cudzí rukopis) — 8 strán.

Bottove verše v prepise a úprave P. Dobšinského — sign. 23 B 24

A. Príchod hosťov, Schytili ma, Maďarizácia, Epitaf — 2 str.

B. Spievať?, Rád by ja, Rimavín — 2 str.

C. Čí to tam v rumoch, Kde tvoje záhony, Mala som synáčka, Spomenuls’ kedy bol — 2 str. (dodatočne nájdené, sign. V 201).

D. Práčka na Rimave, Znáš- li kraj ten, Pútnik, Kliatba matkina — 2 str.

E. Tma, taká tma; Vražda, hoj, vražda; Nech zomre syn slova — 2 str.

F. Pútnik, Preč sťato!, Keďže je dnes Daniela, Pred Budínskym zámkom — 2 strany.

V Literárnom archíve Matice slovenskej sa ešte pod signatúrou 29 K 3 nachádza 24-stranový zošit veľkého formátu (miestami už poznačený zubom času), v ktorom Pavol Dobšinský odpísal Bottov zachovaný text Čachtickej panej. Zošit sa nachádza vo fonde Alberta Pražáka (fond prešiel do LAMS až po jeho smrti 19. 9. 1956); Pražák sa k zošitu zrejme dostal (ako väčšina slovenských materiálov v jeho fonde) „vypožičaním“ z pozostalosti Vajanského a nevrátením do nej, takže zošit Dobšinského odpisov ostal až doteraz neznámy. Katalogizátor Pražákovho fondu v LAMS však pri spracovaní tohto materiálu nepostrehol, že ide o dosiaľ vôbec neodtlačené básne Jána Bottu (zošit bol v obale s rukopisnými poznámkami Vajanského preložený tak, že sa na prvý dotyk zdalo, že ide len o tie básne, ktoré vyšli v Slovenských pohľadoch roku 1884), a preto sa údaj o tomto rukopisnom odpise Pavla Dobšinského (ako aj o originálnom Bottovom rukopise „iskrice“ Samovi Medveckému z 27. 6. 1864, ktorá je tiež vložená v zošite), vôbec nedostal do tlačeného súpisu fondu (Albert Pražák, vyd. Matica slovenská, Martin 1964, Fondy LAMS, č. 22).

Nájdeným Dobšinského odpisom sa po formálnej stránke opravujú údaje Jána Martáka z poznámok k Bottovmu Súbornému dielu na stranách 545, 547, 549, lebo básne Bájoslovné spevy, Bez súdu súdia nás, Renegátovi, Piata perióda stvorenia v Slovenských pohľadoch IV., 1884, str. 172 — 176 neodtlačil Jozef Škultéty, ale Svetozár Hurban Vajanský (v Riznerovej a v Halašovej bibliografii nie je zmienka ani o jednom z nich). Dôkazom na túto opravu je nájdený rukopis, ktorý má túto podobu:

Zošit Dobšinského odpisu Bottovej Čachtickej panej je vložený do obalu (dvojlist); na prvej strane je zápis rukou Svetozára Hurbana Vajanského:

Z neuverejnených básní (úryvky) Jána Bottu (I. My tu… Tma atď. — pretreté, zápis: „nie!“; zrejme Vajanský dodatočne zistil, že báseň už bola publikovaná v Slovenských pohľadoch, 1883, s. 460).

I. Renegátovi. Ty Belzebuba…

II. Bez súdu súdia nás…

III. Bájoslovné spevy (dľa prostonárodných) Dajže bože slnca!

IV. Fantasia. Hnije, topí sa atď.… až po… (označenie)

Na prvých dvoch stranách zošitu je rukou Pavla Dobšinského zaznačené:

Sporiadanie Čachtickej panej

Janko Botto má, dľa môjho číslovania, na hárkoch a polhárkoch:

I. Causa Elisabethae Báthory

II. Výsluch svedkov, Výrok

III. Mednyanszky: nemecky líčené udalosti (III. IV. V. sú iné povesti považské)

VI. Rozvrh (koniec) diela: súd zákona — prírody — boží. Vidz k tomuto VIII.

VII. Poznámky: Rousseau, Voltaire a o Bartolom. noci v Paríži

VIII. Rozvrh diela:

I. Hľadanie vôdky

II. Zločiny

III. Súd

IX. 1610. Úzadie historičné

X. 1601. Stolný Belohrad dobytý atď. (tiež historičné veci)

Piesne a básne číslujem:

a) dieťa vzdoru

b) dieťa pokory v službe

1. do 3-ho: — Pani pred zrkadlom

Na Blockbergu — Vedúch

Krížne cesty

Palota, mrkanie. Zrkadlo. Obraz Heleny — (Značky k Hoja Ďunďa) — Sem patrí 15 b, aj č. 13.

4. — Iskrice ku Č. panej — Tma u nás

Kliatba — renegátovi

Bez súdu súdia nás

— Nad to jest na tomto hárku: Ctibor a Sen Babylona (vytlačené)

5. — Bájoslovné spevy ku Č. pani — Daj B. slnca, atď. Púť.

6. — do 9. — Piata perióda tvorenia (!)

(Či k Č. panej, či samostatne?)

10. — Priadky. — 4 dievčatá okolo kozuba.

11. — Syn ľudu v tábore.

12. — Scéna: mať hľadá si a žiada skapanú dcéru u Č. panej.

13. — Čary (patria napred k č. 1 — 3).

14. 15a. — Vzkriesenie, prínos čarov, zrkadla.

Stará mať, hľadajúca a vyžadujúca si dcéru, vstala (vidz č. 12).

16. — K epilógu.

17. — Váh — snáď patrí k tomuto Epilógu.

18. do 22. — Mať a macocha a viac spevov.

Patrí k súdu a zakončeniu Č. panej.

23. — Prekliata zhyň! —

Na tretej strane zošitu Pavol Dobšinský zapísal:

„Odpis básneného k Čacht. panej

Tiež z pol, a štvrť hárkov, jak ja ich číslujem.“

Ďalej až po stranu 24 v zošite nasleduje Dobšinského prepis textu Čachtickej panej; prepisy sme brali do úvahy pri našom terajšom edovaní textu, a to najmä na tých miestach Bottovho originálu, ktoré sa už skoro po sto rokoch od genézy diela stali priamo nečitateľné (bližšie pozri v komentári).

*

Avšak ani po poznaní tohto Dobšinského prvého dotyku s Čachtickou paňou Jána Bottu sa lapidárnejšie neukazovala jej autorská koncepcia a konštrukcia. Dôkazom na to môže byť aj postoj Svetozára Hurbana Vajanského: hoci mal ako redaktor k dispozícii celý Dobšinského prepis diela, predsa sa Čachtickú paniu neodhodlal uverejniť aspoň v tej Dobšinským prepísanej podobe. Iste najmä preto, lebo v dosť mechanickom prepise zachovaných náčrtov Čachtickej panej sa stráca jasnejšia niť koncepcie celej skladby, uniká jej vnútorná súvislosť, ba vo fragmentoch uniká priamo aj autorov úmysel, ako malo dielo aspoň v jeho inšpiračnej predstave vyzerať. Priznávame sa, že aj my sme spočiatku ostali stáť v pomykove — čo s týmito prvopisnými náčrtmi veršov a dramatických dialógov: či ich prepísať len v tom zachovanom poradí, ako ich očísloval a neskôr prepísal Dobšinský, alebo či sa pokúsiť nájsť v interpretácii vnútorných vzťahov Bottových textov nejakú jasnejšiu súvislosť, umožňujúcu ľahšie pochopiť zmysel celej pripravovanej koncepcie autorovho úmyslu, a tým aj kompozície celej rozmernej skladby (i keď sa pre autorovu smrť „kompozícia“ zachovala len v prvopisných náčrtoch rukopisu). Po heuristickom úsilí sa nám podarilo z troch záznamov, ktoré na rozličných miestach rukopisu načrtol autor, zrekonštruovať aspoň približne jeho pôvodný úmysel Čachtickej panej a tak vniesť aspoň trochu svetla aj medzi doteraz zachované náčrty diela (zrekonštruovaný plán kompozície sme v prepise textu Čachtickej panej predradili celkom na úvod diela; podrobnejšiu konfrontáciu plánu kompozície so zachovaným textom diela uverejňujeme ďalej v štúdii). Podľa tohto zrekonštruovaného autorovho úmyslu diela sme dodatočne zostavili už prepísané texty a upravili sme ich poradie — postupovali sme vlastne na princípe montáže (podrobnejšie nižšie). Zachovaný text Čachtickej panej sa tak kompozične rozpadá na tri obsiahlejšie časti (akoby dejstvá), v ktorých sa môže vydeliť osem významových, logicky i žánrove rozdielnych okruhov (3 + 3 + 2). Uvádzame ich s použitými názvami a incipitmi autora skladby:

I. Hľadanie vôdky omladzujúcej

1. Dieťa vzdoru; Dcéra Lilithy; Na Blockbergu; Pod retortou; Krížne cesty.

2. Piata perióda stvorenia (Báj. Nová epocha).

3. Dieťa pokory v službe; Priadky; Charakter… Jaskyňa; Syn ľudu (v tábore); Kto sa pletie; Jedno očko sa mi smeje; Štedrý večer; Dva holúbky sedia; — Bájoslovné spevy.

II. Zločiny

1. Vidiek pred zámkom; Alžbeta. Dorna. Blázon. Helena. Úradník. Kňaz. Matka. Duch. Dorna. Hlas. Náboženstvom…; Ukrutnosti a povery…

2. Macocha a sluha; Dosť ešte v svete; Chce len sama žiť.

3. Mať a macocha; Kliatba matkina (na potvoru); Reč otcov tvojich; Ešte jedna pieseň; Ešte vtáča nespievalo.

III. Súd

1. Iskrice ku Čachtickej panej.

Tma u nás; (Ctibor; Sen Babylonu); Kliatba (Renegátovi); Bez súdu súdia nás; Čo nás bijete; Nech zomre syn slova; Vražda, vražda to; Nech si mordujú; Čí to tam; Rád by ja; Znáš-li; Preč sťato!; Schytili ma; Váh; Púť.

2. K epilógu; Alžbeta. Duch. Zjavenie; Smrť! Súd!; Srdce mi stydne!; Ach, jak clivo mi; Hriech, hriech; Dvanásť bielych panien; Svet moci tvojej; Smrť ti nežiadam; Čo to?

Po tomto texte ako logické dopovedanie Bottovho zápasu o tvar celej umeleckej skladby sme zaradili jeho prípravné materiály a náčrty iných motívov, ktoré ho v čase tvorenia skladby znepokojovali:

1. Výsluch svedkov o Báthoryčke; Causa Elisabethae Báthory.

2. Čachtice (podľa Mednyanského — preklad v komentári).

3. Povesti považské (výpisy a úpravy).

4. Dej 1610. Úzadie historičné

5. Iné záznamy:

a) Zákon z roku 1525

b) Noc Bartolomejská

c) Rousseau z Les confessions

d) Dramata Jonáša nášho

Zásady prepisu

Pri prepise textov Bottovej Čachtickej panej sme sa základne pridŕžali ustálených pravidiel v norme Zásady pre vydávanie literárnych textov v zborníku Literárny archív, ktoré vyšli v Literárnom archíve 1965, s. 206. Usilovali sme sa však čo najmenej zasahovať do autorského textu a zachovať tak čo najautentickejšie pôvodné autorovo znenie. Keďže však pri texte Čachtickej panej ide napospol o prvopisné „ceruzkové“ znenie autora (až na niektoré čistopisnejšie prípady, zapísané atramentom), museli sme sa vyrovnať aj s problémom autorovho procesu tvorby pri hľadaní a nachádzaní najadekvátnejšieho tvaru básnického výrazu cez rozličné prečiarky, vpisy, vsuvky do textu, ktoré autor v inšpiračnom chvate a záchvate len letmo naznačil. Často bolo treba prepísať aj to, čo sám autor neskôr pretrel, ale už nepokračoval v ďalšom podobnom texte upraveným znením (tu sme použili zátvorky a hviezdičky; vysvetľujeme v komentároch) — lebo bez tohto a takéhoto pretretého textu sa strácal súvis s nepretretým, a týmto aj tak len tušená, rekonštruovaná koncepcia a kompozícia skladby sa narušovala až do nezrozumiteľnosti. Prirodzene — ak ide o autorove pretretia, ktoré neskoršie viedli k novému, upravenému, autorsky opravenému a „kanonizovanému“ textu, v takom prípade ich pri prepise nezapisujeme, ale pridŕžame sa zásady kánonického textu posledného dotyku autorovej ruky.

Niektoré časti textov, ktoré sú dnes už po storočí vôbec nečitateľné, sme konfrontovali s Dobšinského prepisom (ak ich on sám už pred deväťdesiatimi rokmi vedel prečítať), upravili sme ich podľa tohto jeho dobového prepisu a na patričných miestach komentárov na to upozorňujeme. Tak sme postupovali aj pri vypisovaní plných názvov osôb v dramatizovaných častiach skladby pri jednotlivých dialógoch, hoci Botto v rukopisnom náčrte tu postupoval celkom nesystémovo: raz vypísal plný názov, raz zasa iba jednohláskové šifry (preto prepisy názvov osôb v celom diele zjednocujeme a dávame ich dôsledne do zátvoriek).

O zaradení, „komponovaní“ textov do podoby, v ktorej dielo teraz sprístupňujeme verejnosti, ako aj o iných problémoch terajšieho edovania Čachtickej panej, zmieňujeme sa podrobnejšie v komentároch k jednotlivým častiam skladby ako aj potom súhrnejšie v štúdii o diele.

Úprava textov

1. Texty prepisujeme podľa dnešnej pravopisnej normy, ale dôsledne rešpektujeme lexikálne i syntaktické zvláštnosti pôvodín. Usilovali sme sa totiž zachovať maximálne možnú vernosť originálu, aby sa tak aspoň náznakom zachytil pri vydaní aj kolorit doby vzniku textov. Tak sme v texte ponechali aj niektoré dialektizmy ako autorovo zámerné funkčné oživenie štýlu a aj ako isté historické rarity (napr. aždaj). Domnievame sa, že to nejde na úkor zrozumiteľnosti textu aj pre dnešného čitateľa.

2. Podľa dnešnej pravopisnej normy píšeme i — y, s — z, d, t, n, l, adjektíva, skloňovanie substantív.

3. Texty upravujeme do dnešnej interpunkčnej normy, avšak pri úpravách berieme dôsledne ohľad aj na pôvodnú interpunkciu autora a jeho diakritické znamienka (najmä výkričníky).

4. Do hláskoslovnej podoby zasahujeme len v ojedinelých prípadoch (kdo — kto).

5. Upravujeme a zjednocujeme kvantitu a palatalizáciu hlások podľa dnešnej normy.

6. Cudzie slová a písanie veľkých písmen prispôsobujeme dnešnému spôsobu písania.

7. Pri adjektívach upravujeme koncovky -uo, -vo, -je, na -é; koncovky gen. sg. adatívu sg. adjektív -jeho, -ího, -jemu, -ímu upravujeme na -ého, -ému, alebo na -ieho, -iemu (okrem rýmových pozícií).

8. Nárečové gemerské tvary gen. sg. „dievčici“, tvary substantív „diťa“, „dílu“ — ponechávame len v rýmových pozíciách.

9. Iné úpravy sme naznačili na príslušných miestach komentárov k textom.

Zhrňujúco, možno o úpravách textu Bottovho diela Čachtická pani povedať slovami editora Súborného diela Jána Bottu: „Keďže tu ide o poéziu, nevyhnutne museli sme sa i tu v niektorých prípadoch odchýliť a pridŕžať sa pôvodných tvarov štúrovských, najmä v rýmoch a všade tam, kde to vyžadoval rytmus a zvukomaľba. Dôsledný prepis zotrel by z týchto textov načisto dobovú patinu, ktorá im dáva osobitný pôvab“ (Ján Marták, c. d., s. 491).

Komentár k dielu

Pri komentároch k jednotlivým častiam skladby Čachtická pani postupujeme podľa prepísaného textu. Koncentrujeme sa tu na vysvetlenie najzávažnejších vecí v texte a usilujeme sa o maximálnu úspornosť a striktnosť vysvetliviek, lebo k mnohým tu spomínaným problémom sa budeme musieť ešte podrobnejšie vyjadriť v štúdii o rekonštrukcii a význame tohto diela.

Plán kompozície diela — zostavili sme ho z Bottových rukopisných náčrtov na listoch VI, VIII a IX rukopisu Čachtickej panej. V zachovanej podobe skladby Botto už nestačil napísať viacej z plánovaných textov podľa tohto náčrtu (Súd zákona, Súd boží). Namiesto takto poňatej dejovej a časovej kostry diela Botto stačil vytvoriť v Čachtickej panej texty, ktoré sú diachronické voči nosnému deju drámy, no ktoré v mnohom aktualizujú a zosúčasňujú a tým prekvapujúco ozvláštňujú tému. Botto aj v tomto pláne kompozície diela chcel urobiť kombináciu reálnych a mytologických dejov a osôb: tak v časti Súd zákona mali vystupovať popri Alžbete Báthoryovej-Nádašdyovej aj jej komornice Dorna, Helena a sluha Ján Ficko ako aj žalujúce reálne osoby matiek Švabka, Ruma, Zadruga, Sukuricha — zrejme pred reálnym tribunálom, reprezentovaným palatínom Jurajom Thurzom, oravským podžupanom Jánom Dávidom a Alžbetinými zaťmi Jurajom Drugethom z Humenného a Mikulášom Zrínyim (Zrínskym) — práve títo štyria ju totiž podľa historických prameňov nečakane pristihli in flagranti pri týraní jednej dievčiny. V rovine mytologickej sa mal Súd zákona vykonať medzi hebrejským démonom — duchom vzduchu a vody Arielom a slovanskými bájoslovnými bytosťami matkou Slavkou a synom Tatranom. Kombinácia oboch týchto princípov mala byť podľa Bottovho plánu dominantou deja.

— Lasciate ogni speranza (tal.) — zanechajte všetky nádeje (citát z Danteho Božskej komédie, časť I. Peklo: Botto mal v úmysle orientovať spracovaný slovenský príbeh v celoeurópskych dimenziách).

I. 1. Dieťa vzdoru — zostavenie textu: prvé dvojveršie (porekadlo) zapísané na 1. strane listu 2; pokračovanie na 1. liste a na 4. strane listu 3; od verša s incipitom Prekliaty tys’ otvoril — zápis na 1. strane listu 3; Lilith… — zápis na rube listu 2; Dcéra Lilithy — zápis na liste VI; Náčrty začiatku… — zápis na 4. strane listu 3, na liste 2, na 4, strane listu 3, na liste 1 a na rube listu 2. Pri zostavení teraz uverejňovaného textu sme urobili úpravy a presuny veršov s použitím Dobšinského dobového odpisu; nerealizované Bottove náčrty a varianty veršov sme zaradili až na záver tejto časti diela.

— Lilith; meno sa objavuje v starších orientálnych náboženstvách, napríklad ako asyrsko-babylonská okrídlená polobohyňa. V hebrejskej oblasti sa vyskytuje aj v biblickom Starom zákone u Izaiáša, 34, 14 (údaj sme našli v maďarskom preklade, porov Revai nagy lexikona XII, s. 743; v československom kralickom preklade sa však meno Lilith neuvádza, len opisne ako „příšera jedna… noční přeluda“; ani v novom slovenskom preklade sa meno nespomína). Legendárna postava Lilith sa oživovala aj neskôr: podľa talmudskej židovskej povesti Adam splodil Lilith zo spojenia so zlým duchom; tak teda bola sestrou Kaina, ale aj jeho manželkou! Lilith hrala veľkú rolu v celej kabalistickej demonológii: pri mravnej skaze detí, pri chorých ženách na lôžkach atď. Botto celkom logicky podľa týchto indícií pripísal menu symboliku prvého hriechu ešte od mýtického „stvorenia“ človeka (Čachtická pani — dcéra Lilithy — dcéra hriechu). V ďalšom vysvetľujúcom spojení sa súčasne meno dáva do súvisu s čarodejnými seansami a s vyostrovaním sociálnych rozporov v tvrdej epoche refeudalizácie čachtickej grófky.

— Nástin boja Jákobovho; starozákonná biblická postava: podľa prvej knihy Mojžišovej, 32. kapitola, 30 verš — Jakub na mieste zvanom Fanuel videl tvárou v tvár boha, zápasil s ním celú noc, nepoddal sa mu, a preto na svite dostal od neho pomazanie.

— Médea, Iáson; z gréckej mytológie. Dcéra kolchidského kráľa utiekla s milencom z Kolchidy, keď mu pomohla ukradnúť „zlaté rúno“ mladosti (porov. Euripidovu rovnomennú tragédiu).

— Shakespeare: Kupec veneciánsky, V. jednanie. V dialógu tejto hry v poslednom dejstve hovorí Jessika Lorenzovi:

— V noci ako táto,

zbierala byľ Médea, omladiť

starého Iasona.

(Wiliam Shakespeare, Benátsky kupec. Bratislava 1954, s. 84, preložil Valentín Beniak).

Ján Botto však mohol mať pri tejto shakespearovskej zmienke na mysli aj rozsudok benátskeho súdu, že úžerný Žid Shylock môže požadovať funt mäsa z Antónia, kupca benátskeho, ale len vtedy, ak sa pri tom nepreleje ani kvapka ľudskej krvi: v tom je celá šťastlivá pointa komédie. Práve tieto časti hry pod názvom Zlomky z Kupca benátskeho mohol Botto poznať z prvého slovenského prekladu Mikuláša Dohnányho, ktorý ich zapísal do rukopisného časopisu levočských študentov Považie v roku 1847 — 1848.

— Helena; manželka spartského kráľa Menelea, ktorú uniesol Paris, syn trójskeho kráľa Priama. Zo sporu vznikla desaťročná trójska vojna. Helena sa stala symbolom najkrajšej ženy na svete (Paridov súd); v tomto Homérovom poňatí zaradil obraz Heleny aj J. W. Goethe do Fausta.

— bahonný: baživý, chamtivý (nárečovo)

NA BLOCKSBERGU (NA BUDÍNSKOM VRCHU) — zápis textu na 2. strane listu 3; JASKYŇA ČEKNOKŇAŽNÍCKA — zápis na liste 11, no logicky patrí zrejme sem; POD RETORTOU — zápis na 1. strane listu 3. — Blocksberg; starší dobový názov vrchu nad Budínom — Hora svätého Gerarda. Do zátvorky sme uviedli podnázov podľa Dobšinského prepisu. Ináč toto situovanie prvej scény čarovania nad hlavné mesto Uhorska má v autorovom úmysle ľahko dešifrovateľný podtext obrany z národnostného útlaku (ako sa to v neskoršom texte časti Macocha a sluha objaví ešte pregnantnejšie), ako aj obžaloby so sociálnych nezrovnalostí feudalizmu (a v alegorickom znamení aj nastupujúceho kapitalizmu Bottovej súčasnosti).

— Štyri živly; odrazový motivický základ pre nasledujúcu časť celej skladby — Piatu periódu stvorenia.

— Jaskyňa černokňažnícka; akoby náhly prestrih scény z Budína do jaskyne a potom na krížne cesty do polootvorenej chyže.

— Retorta; krivula, destilačná nádoba s ohnutým hrdlom — prostriedok na výrobu chemických zlúčenín. V stredoveku ju používali aj alchymisti a iní doboví „čarodejníci“.

— Padúch, Vedúch, Duch; tri rôznorodé postavy skladby: padúch (ako padlý duch, podlý duch), symbol zla; vedúch — ve-dúch: čarodejník, mág, „vedec“ v magickom poňatí.

KRÍŽNE CESTY — text zostavený zo zápisov na rube listu 15b; Otváram knihu… zápis na liste 13; Štvorveršie Prekliati otroci… z Dobšinského prepisu; od verša Z raja večný prúd plynie… zo zápisu na liste 15b; Dotkne sa jej… na liste 13; Čo tu robiť — na liste 15b. Celú túto časť skladby sme zostavili podľa Dobšinského prepisu a podľa neho upravili aj mená osôb. —

— Lada; v slovanskej mytológii bohyňa mladosti, krásy, lásky a plodnosti.

— Silphida — čarodejná bytosť z gréckej mytológie.

— Salamander — jašter; tu vo význame starodávnej, predpotopnej bájnej bytosti (podrobnejšie o kompozičnom využití pozri v štúdii).

— Indra; Indra-prasta, najvyšší boh pôvodného indického náboženstva. Botto sa chystal tento orientálny mýtus využiť aj v samostatnej práci, ktorá asi mala byť súčasťou skladby a z ktorej ostal len fragment názvu a prvého verša:

Indra-prasta

(povesť indická)

Nebolo mesta nad Indra-prastu…

Zápis je v Bottovom fonde na liste 23 B 2. Pri myšlienke na „báj o Indra-praste“ si Botto zapísal výstižný komentár s dopadom na jeho súčasnosť: „Teraz bratu, len otvor oči a kresli verne, a máš tie najpoetickejšie výtvory hotové, na ktoré budúci vek povie: bujná fantázia, kolosálne obrazy, úžasné do neuverenia dejstvá. A či át (teda) je nie útvar umenia, ale len fotografie života?“ V pôvodnom indickom náboženstve bol Indra-slnko popri Varunovi najvyšší boh: bojoval s drakmi a vetrom. Ináč indické mytologické oživovanie „živou vôdkou“ z Gangu je motivicky blízke aj našim rozprávkam!

— Junibus; ťažko čitateľný zápis mena z gréckej mytológie.

— Bábel; hebrejská podoba názvu Babylon; podľa biblickej legendy (Genesis, 11, 9) pri bohorúhačskej stavbe Babylonskej veže (tu veža Bábel) nastalo zmätenie jazykov, ktoré ako trest vraj bude v ľudstve večne trvať; v prenesenom zmysle symbolika zmätku a večného trestu.

2. PIATA PERIÓDA STVORENIA (BÁJ. NOVÁ EPOCHA) — text zostavujeme z viacerých rukopisných zápisov autora nasledovne: prvých osem veršov je z listu 7; ďalšie dva verše z listu 6; ďalších päť veršov z listu 6 a z listu C, sign. V 201; od verša Hnije, topí sa… až po … čo sa trasie nebo moje? — z listu 7 (tento text pod názvom Fantázia vybral z Dobšinského prepisu Svetozár Hurban Vajanský a uverejnil v Slovenských pohľadoch IV, 1884, s. 175 — 176; Ján Marták v Súbornom diele, s. 468 — 470 dal veršom názov podľa zachovaného Bottovho rukopisu; názvy „Báj. Nová epocha“ zapísal Botto pri komponovaní rukopisného textu, preto ich dávame ako podnázov do zátvoriek; záverečný nedokončený verš „Fáma…“ nebol však dosiaľ uverejnený); od verša „A rieky kde?“ až po „čože za divotvor…“ prepisujeme z listu 8; od verša „Kde máš oltárov…“ až po „sám zje sa on“ z rubu listu 6; od verša „To tvor nový“ až po „bo ono…“ z rubu listu 9; ďalšie šesťveršie je z listu 9 (ide o pointu básne; okrem tohto konečného textu sa zachovalo ešte niekoľko náčrtov jeho verzií, ktoré sme neprepisovali); na záver celej tejto časti skladby sme ešte prepísali osem veršov z listu 9: zrejme majú logickú súvislosť s týmito textami skladby.

— Titan — Titani; v gréckej mytológii potomkovia Urana a Gaie: z nespokojnosti sa vzbúrili proti olympijským bohom.

— homok (maď.) — jemný piesok na puste.

— Hortobáď — oblasť v južnom Maďarsku, pusta (ospieval ju vo svojom básnickom diele Sándor Petőfi).

— Poludnica — vrch v Nízkych Tatrách, južná dominanta Liptova; v tomto kontexte však vo význame potulujúcej sa postavy zo slovanskej mytológie, ktorá symbolizuje zánik leta. Podľa inej ľudovej povery sa Poludnicou stáva mladucha, ktorá zomrie v noci pred sobášom (teda ešte ako panna): blúdi horami, pri stretnutí s ľuďmi napoludnie tancuje a spieva a usiluje sa im urobiť škodu (o tom napísal báseň Zkázka o polednici Bohuslav Nosák Nezabudov, Jitřenka 1840, s. 62).

— v postavu povýšenú — zrejme súvis s „bojom Jákobovým, ktorý Botto predznačil v náčrte celej Čachtickej panej.

— Polyp — nádor; tu však vo význame zoologickom ako druh morského živočícha; netvor.

— bisahy — asi dvojzáprah (z folklóru)

3. DIEŤA POKORY V SLUŽBE — zápis názvu a úvodného dvojveršia na prvej strane listu 1 — ako kontrapunkt k časti Dieťa vzdoru. Do tejto časti skladby sme dodatočne priradili aj básne z iných listov rukopisu skladby (porovnaj nižšie).

PRIADKY — zápis na liste 10; po prvých dvoch častiach Čachtickej panej s nádychom fantastiky ide o náznak zobrazenia krutej reality grófkiných zločinov celkom v intenciách Kollárovho výroku z Výkladu ku Slávy dcére, 1832, s.489: „Táto Střebikrevka maďarská jest posud předmětem rozprávek na přádkach čili přastvách slovenských dívek“. V rozprávaní mládenca Janka autor využil fakty z autentického výsluchu svedka Juraja Kubanoviča z Causy Elisabethae Báthory (porov. prepísaný text v Bottových prípravných materiáloch k dielu).

— Luciový stolček — na tomto motíve povery vytvoril Ján Botto už roku 1850 baladu Lucijný stolček, ku ktorej v rukopisných poznámkach zachoval vysvetlenie: „Kto by malý stolček na sedenie začal večer pred Luciou (12. december) robiť, tedy na Štedrý večer (Svätvečer) všetky strigy z neho v kostole uvidí“ (Súborné dielo, s. 525). — V tomto výjave priadok autor zobrazil ešte jednu tradičnú poveru — odlievanie vriaceho olova v predvečer dňa Ondreja (30. november).

— č----; úmyselne nedopovedaná zámlka v texte: malo byť „čerta“.

CHARAKTER PROTIPOSTAVENÝ… — text prepisujeme z Bottovho rukopisu, signatúra 23 B 19; logicky zrejme patrí sem.

JASKYŇA, PRED ŇOU KRÍŽNE CESTY — zápis na 3. strane listu 3. Text sa zachoval len v koncepte, ktorý v zachovanej podobe vonkoncom neukazuje jasnejšie súvislosti. Uverejňovaný text sme zoradili z ťažko čitateľných a zdanlivo nesúvisiacich náčrtov do logického súvisu: v ňom paradoxne oproti krvilačným a pompéznym túžbam čachtickej grófky sa postavy z ľudu vyznávajú z celkom reálnych strastí a útrap a cez „čarodejnícke“ rady sa usilujú o pomoc.

— Pred Ďurom (pred 24. aprílom): podľa pranostík len vtedy vyliezajú hady zo zimného spánku; t. j. pred týmto dňom je naozaj veľmi obťažné, ba až nemožné „odrezať hlavu hada“, lebo vtedy sú hady ešte ukryté hlboko v zemi.

SYN ĽUDU (V TÁBORE); KTO SA TO PLETIE; JEDNO OČKO; ŠTEDRÝ VEČER — zápis všetkých veršov na liste 11.

Báseň Syn ľudu autor ceruzkou dosť ťažko čitateľne zapísal s enjabementmi a diakritickými rozdeľovacími znamienkami na veršových švoch — prepis upravujeme: odstraňujeme rozdeľovacie znamienka na veršových švoch (v koncoch veršov: „nevymieraš“, „nezvládal“, „nevyvážiteľný“, „bol by si“, „zatratený“). Bottovu syntaktickú a versologickú divergenciu, takú netypickú pre štúrovskú poéziu, ponechávame však v podobe, v akej ju zapísal autor. Niektoré výrazy v tomto texte už Dobšinský v dobovom prepise nevedel prečítať a zapísal napr. „nečitateľné slovo, dvojslabičné“ — išlo však o slovo, ktoré sa nám podarilo prečítať ako „pyšných“. Ideovo-sociálny akcent tejto básne je skutočne až výnimočne prekvapujúci a výrazný.

Báseň Kto sa to pletie… spolu s folklórnym Jedno očko… ukazuje na súvislosti s Bottovými skoršími veršami z básne Tajný šuhaj ešte z jeho levočského pobytu do roku 1847. (Súborné dielo, s. 205 — 208). Ale v kontexte s veršami básne Syn ľudu dostávajú aj tieto verše nové rozmery hodnôt: „odcudzenie“ okolitej spoločnosti má tak v tomto prípade jednoznačný podtext uvzatej vzbury.

V básni Štedrý večer je na prvý pohľad autorov text skoro nepochopiteľný; prepisujeme však text tak, ako sme ho našli Bottom zapísaný. Popri biblickom výkriku radosti z narodenia „Spasiteľa“ a ľudovom porekadle sa váha tohto textu presúva do celkom filozofickej roviny o hmote kométy (svätvečerného symbolu): z príkladu jej „osudov“ sa definuje a ustaľuje zámerná potrebnosť jednotnosti snažení a cieľov.

DVA HOLÚBKY; TU JUNÁCI… — zápis textov na 4. strane listu IX. Texty zaraďujeme do okruhu časti Dieťa pokory v službe. V prvom štvorverší Botto zachoval celkom folklórny tón ponášok; druhý text má filozofický náboj (možno ho konfrontovať s neskoršou tolstojovskou filozofiou o neodporovaní zlu násilím). V Bottovom texte však predsa dominuje poznanie o nevyhnutnosti obranného boja proti zlu a násiliu ako protiklad trpkej a trpiteľskej pasivity aj nášho mesianizmu.

BÁJOSLOVNÉ SPEVY — čistopisný zápis na liste 5; uverejnil Svetozár Hurban Vajanský z Dobšinského prepisu v Slovenských pohľadoch IV. 1884, s. 173 — 175 a Ján Marták v Súbornom diele, s. 442 — 445. Podľa Bottovho rukopisu sme v našom prepise urobili niektoré menšie textové úpravy: očíslovali sme časti; v 2. časti piaty verš uverejňujeme „po nej kráča Živena“ namiesto doterajšieho „po nej ide…“; 14. verš „stavajme im slávy chrám“ namiesto „stavajme si…“; v 3. časti 11. verš rozdeľujeme na dva polverše.

— Morena, Živena, Jano-Vajano, Ďunďa — všetko bájne bytosti zo staroslovanskej mytológie. Zrejme pri tomto vkomponovaní „bájoslovnej“ témy Botto vychádzal z využitia ľudovej tradície, ktorú poznal už za svojich „učňovských“ rokov v Levoči. 28. mája 1847 dodal do rukopisného časopisu Holubica dve ľudové „obyčaje“ z Rimavskej doliny: Chodenie s cíckami a Chodenie s klátom na krivú stredu. Z druhej tu uvedieme aspoň veršovú časť chlapcov, ktorí pri tanci okolo kláta po jednotlivých domoch „spevavým hlasom pri veľkom štrngotu reťazí preriekajú:

„Od rybníčka do rybníčka

nedali nám postruhníčka.

Iba za lyžičku masla,

že by sa im krava spásla.“

Koniec ukážky