Tibor Repček

Riaditelia slovenských škôl

rozhovory a diskusie

ISBN: 978-80-89646-51-7

Celý zisk je pre drogy-sos.sk

Pôvodne uverejnené na ini.sk

Predslov

Zvyknem sám sebe robiť naschvály, aby som sa udržal vo forme aspoň miernym zvýšením stresu. Napríklad taký rozhovor s riaditeľmi, to je vážna vec, to by mi mohlo spraviť nervy. :) A aby som to ešte o niečo viac vystupňoval, rozhodol som sa, že ku každému rozhovoru pridám aj moderovanú diskusiu. Výsledok si môžete prečítať v tejto eKnihe.

Ale zďaleka nejde len o udržiavanie sa vo forme. Predovšetkým som chcel predstaviť dobrých riaditeľov dobrých škôl. O týchto celebritách sa totiž píše oveľa menej. Je to pre našu spoločnosť obrovská škoda, a aj preto som sa rozhodol vytvoriť túto eKnihu. Mala by aspoň trochu ukázať, akí sú ľudia, ktorí sa starajú o učiteľov, a tým vlastne aj o naše deti.

Ďalší úžitok z tejto eKnihy by mali mať deti, ktoré do života nevykročili práve najšťastnejšie, a potrebujú pomocnú ruku. Ak čítate tieto riadky, zaplatili ste jedno euro a všetko, čo z tejto ceny ako autor dostanem, dám projektu Vladimíra Schwandtnera Drogy SOS. Ak si myslíte, že by si zaslúžili viac, pokojne im pošlite viac. Prajem tomuto úžasnému nápadu veľa úspechov a iba šťastné deti.

Celú knihu som vytvoril sám (za konzultácie ďakujem skvelému vydavateľovi Petrovi Druskovi), aby som si vyskúšal, aké ťažké je to od začiatku až po vydanie. Priznávam, že titulka nie je práve profesionálny počin, ale v rámci mojich grafických (ne)možností som spokojný. :) Celú cestu mám teraz za sebou a viem, že by som to dokázal naučiť aj žiakov. Prečo? Veľa z nich perfektne píše, iní výborne fotia a ďalších skôr priťahujú počítače. Keby to dali dokopy, mohla by vzniknúť pekná kniha...

Peter Bologa: Základom je podľa mňa rodina

Poznáte mladého riaditeľa strednej školy (narodený 05. 05. 1978), ktorý má vlastnú rodinu, je zároveň politicky aktívny, patrí medzi najznámejších ľudí na slovenskom Facebooku a svojich žiakov aktívne povzbudzuje k lepšej dochádzke? Nie? Tak ho spoznajte v rozhovore! ;)

Tibor: Vyzerá to tak, že si megahyperaktívny človek a ja som rád, že si si našiel čas na tento rozhovor a k nemu ešte aj na online diskusiu. Ako sa dá toho zvládať toľko veľa? Máš nejaký osvedčený systém, podľa ktorého sa riadiš?
Peter: Ťažko povedať, či som niekde na hranici toho, čo sa dá zvládať. Sú aj šikovnejší ľudia, ktorí toho zvládajú ešte oveľa viac.
Základom je podľa mňa rodina, mať tolerantnú manželku a všetkých naokolo, ktorí ma podporujú. Na toto som mal šťastie. Moja manželka je to najlepšie, čo ma mohlo v živote stretnúť. Keď k tomu prirátam rodičov a oboch súrodencov, tak som asi naozaj mal veľké šťastie. Extra kategóriu tvorí môj osemročný syn, ten fakt stojí za to. Nikdy som si nemyslel, že byť otcom môže byť také úžasné a zároveň taká sranda.

Tibor: Keď človek robí toľko veľa vecí, určite spraví aj veľa chýb. Mohol by si opísať tvoje najväčšie 3 chyby, z ktorých si sa najviac naučil?
Peter: No jasné, chyby sa porobili všakovaké. Niekoľko drobných, žiadna zásadná. Nehanbím sa za to, keďže sa nepovažujem za nikoho výnimočného ani nadpriemerného. Nič, čo som v živote urobil, však neľutujem. Hlavné je mať vždy po ruke správnu výhovorku alebo zvaliť vinu na niekoho iného. :) Ale nie, moji kolegovia vedia, že som si dokázal aj priamo na porade priznať omyl.
Poučné pre mňa boli voľby viceprimátora Bytče v roku 2006. Nie ja, ale ľudia okolo mňa prišli s nápadom, že by som ním mal byť ja. Nemuseli ma prehovárať, rád prijímam výzvy. V takých chvíľach sa v každom mužovi zobudí narcis. :) Politikárčenie okolo môjho veku, mal som vtedy 28 rokov, a k tomu pridružená výroba nezmyslov mojich politických “priateľov” ma zocelili. Nakoniec som nebol zvolený o jediný hlas. No nebanujem toho.
Niekedy doplácam na priamočiarosť. V diskusiách (najmä na Facebooku) často reagujem, odpovedám priamo, neokolkujem. Ľudia však veria radšej tým, ktorí im hovoria to, čo chcú počuť – bez hlbšieho zamyslenia. Takže občas som možno aj banoval, že som sa nechal strhnúť, lebo spätne som diskusiu vyhodnotil ako z jednej strany za populizmus spoludiskutujúceho a jeho naháňanie bodov u priateľov a z mojej strany za stratu času. Nie je ťažké uhádnuť, čo chcú čitatelia čítať, napokon, preto je Nový čas najpredávanejší denník na Slovensku. Ťažšie je hovoriť pravdu a na druhej strane pravdu prijať. Mám rád fakty. Dva plus dva nikdy nebude päť, ale ani tri. Populizmus a názorové nadbiehanie je lákavé a lichôtky od poslucháčov a čitateľov sa dostavia, no všeobecne je pre spoločnosť škodlivý. Žiaľ, populizmus je aj nákazlivý. Od politikov na národnej úrovni sa ho naučili lokálni politici, ale aj ďalší, ako napríklad diskutujúci na Facebooku… Ak by nebolo populizmu, aj štátny dlh by sa riešil jednoduchšie.

Tibor: Ako ovplyvňuje pôsobenie v politike tvoju prax v školstve?
Peter: Takmer nijako. Žiadnej strane nie som, ani som nikdy nebol zaviazaný a tak mi to vyhovuje. Stretávam sa a komunikujem s ľuďmi naprieč politickým spektrom. Poznám sa s dôležitými ľuďmi z takmer všetkých politických strán. Veď sme na Slovensku, každý každého pozná, každý pozná niekoho na ministerstve. Keď nie on, tak kamarát. :) A každý sa tým rád pochváli.
Žiaľ, politické strany používajú balkánske metódy, to nikomu normálnemu nemôže sedieť. Preto je lepšie byť od partokratických chobotníc nezávislý. Hoci to nie je jednoduché. Nevylučujem, že niekedy vstúpim do nejakej strany. Musí však ísť o stranu nenaviazanú na sponzorov a krstných otcov, stranu, ktorá si stojí za svojím programom.

Tibor: Bol si učiteľ, teraz si riaditeľ. Ktoré povolanie ti viac vyhovuje a prečo?
Peter: Prevažná väčšina riaditeľov ti povie, že učenie preňho znamená relax. Je to pravda. Mám so žiakmi výborný vzťah, preto rád učím. Učiteľ si vyberá odbor, ktorý bude študovať a následne vyučovať. Preto ho to takmer vždy baví aj po obsahovej stránke. Práca riaditeľa je omnoho náročnejšia, zložitejšia. Časovo aj obsahovo. Škola nemá svojho právnika či špecialistu na každú oblasť, riaditeľ si musí poradiť sám. K tomu vízie, pohľad do budúcnosti, strategické záležitosti, marketing, komunikácia s médiami, učiteľmi, rodičmi, podnikateľmi, absolventmi, byrokraciou. Na všetky zásadné rozhodnutia je riaditeľ sám. Poradí ti každý, ale zodpovednosť nesieš ty ako riaditeľ. Ak ti aj chybne niekto poradí, darmo sa odvoláš na jeho radu. Vyznieš detinsky. Poradca sa prizná iba v prípade úspechu. :)
Pri riaditeľskej práci mi vadí, ako vo viacerých oblastiach života na Slovensku, častá a nedôsledná zmena legislatívy a zbytočné prepolitizovanie.
Mám veľmi rád učiteľskú aj riaditeľskú prácu.

Tibor: Predstav si, že ako riaditeľ môžeš pracovať tak, ako uznáš za najlepšie pre tvoju školu. Mal by si na to priestor, čas, ľudí a aj peniaze. Ktoré 3 veci by si zmenil ako prvé?
Peter: Jááj, tak to by sa dali veci! Doprial by som to každému riaditeľovi – aby mohol ohodnotiť každého učiteľa, aby mohol pre učiteľa tvoriť sociálne programy, budovať, plánovať, deliť triedy na skupiny, rekonštruovať, kupovať zariadenia, technológie do odborných učební, stroje a zariadenia v učňovských odboroch a tak ďalej a tak ďalej…
Chcel by som mať nadáciu pre mladých ľudí. Ak by mala tá nadácia naozaj dostatok prostriedkov (dosť relatívne :)), mohli by z nej byť financované výmenné pobyty, sociálne a prospechové štipendiá, ale aj inkubátor pre začínajúcich podnikateľov. Toto je jeden z mojich snov…
Chcel by som mať dostatok peňazí a kompetencií na ohodnotenie učiteľov. Aby tí dobrí a najlepší učitelia mohli mať naozaj adekvátne ohodnotenie. A tiež aby mohli všetci učitelia učiť čo najmenšie skupiny.
Počet žiakov v triede/skupine pokladám za podstatný. Nedeliť triedu na skupiny znamená znižovať kvalitu.
Treťou oblasťou by boli investície do technológií. Vyučovanie by sa posunulo výrazne dopredu, ak by učiteľ odovzdal obsah učiva žiakovi s tabletom a na vyučovaní by o problematike diskutovali. Žiadne prepisovanie, ale diskusia o učive.
Treba zmeniť aj iné veci, nielen finančné, ale napríklad aj legislatívne. Máme povrchnú generáciu v povrchnej dobe, samoospravedlnenky sú samovražedným nástrojom pre osemnásťročných žiakov. To je len jeden z detailov. Treba s mladou generáciou intenzívne pracovať, spoznávať ju, venovať sa všetkým jej stránkam a faktorom, ktoré na mladého človeka vplývajú. Lebo raz sa nám to môže vypomstiť. Je to mimoriadne dôležité. Oni určite nie sú horší ako sme boli my, len žijú v inom svete. A to sme žili aj my oproti našim rodičom.

Tibor: Tvoja Obchodná akadémia v Považskej Bystrici má jeden celoslovenský unikát. Vyučuje sa u vás čínština už vyše roka. Ako sa to ujalo? Je záujem?
Peter: Záujem je. Veľký problém mám s hľadaním optimálneho času, kedy by sa čínština mala učiť. Čas, ktorý vyhovuje študentom, nevyhovuje absolventom, ktorí sú už na vysokých školách alebo nevyhovuje zamestnaným. Kurz je totiž aj pre verejnosť, nielen pre študentov. Čínština zapadá do môjho celkového konceptu školy ako inštitúcie poskytujúcej službu verejnosti. Učiť sa tento jazyk je užitočné. Čínština má budúcnosť, ide o najľudnatejšiu krajinu sveta, ktorá ekonomicky rastie a čínsky kapitál pomaličky dobíja svetové trhy.