Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Povesti zo Slovenska

Stanislav Klíma

Objavte úžasný svet slovenských a českých e-kníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2015 Petit Press

Copyright ePub version © 2018 iAdverti

Copyright © 2015 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Monika Kralovičová, Martin Droppa

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0328-6

Pôvodná publikácia

Stanislav Klíma. Povesti zo Slovenska. Česká grafická unie. Praha 1921. 31 s.

Bibliografické poznámky

Stanislav Klíma: Povesti zo Slovenska

Jahody. Knižnica slovenskej mládeže

Za redakcie Stanislava Klímu

Sväzok II.

V Prahe

Vydává Česká grafická unie a. s.

1921

Kníhtlačiareň „Unie“ v Prahe

Trenčianske Teplice

Prvé žriedlo Trenčianskych Teplíc objavené bolo asi pred 500 rokmi. Jeden pastier z Teplej išiel vtedy za svojím stádom. Dostal sa tak až ku kúriacemu bahnisku a vykúpal si v ňom svoju chorú nohu. Po kúpeli pocítil značné uľavenie svojej boľasti a navštevoval preto častejšie toto bahnisko, až sa mu noha úplne vyliečila. Div ten skoro sa rozhlásil po okolí. Chorí ľudia začali chodiť k divotvornému žriedlu a tak sa staly Teplice chýrnym kúpeľom.

Turčianske jazero

Za času kniežaťa Turana celý Turiec tvoril veľké, okrúhle jazero. V ňom bývala krásna Biela panna, ktorá preľúbezným spevom vábila k sebe mládencov a potom ich topila. Kto ju raz uvidel, nespustil s nej oka, a kto ju raz počul spievať, nikdy už neuvidel svojho otca a svoju mať. Knieža Turan si umienil, že ju chytí do sieti z tenkých, medených nití upletenej a že ju potom pojme za manželku. Dal zhotoviť veľkú sieť a do jazera ju pustil a — súčasne seba dal priviazať o strom, aby od Bielej panny okúzlený a do jazera vtiahnutý nebol. Večer začala Biela panna spievať: „Poď, Turan mladý, poď ku mne. Poď v palác môj perlový, čo ligotá sa na dne jazera!“ Pri tom sa k Turanovi približovala. Akonáhle ju Turan zazrel, nemohol odolať, silne trhol provazom, ktorým bol priviazaný, a letel Bielej panne do náručia. Tá ho zaniesla do hlbín jazera. Keď to uvideli Turanovi ľudia, vytiahli svojho kniežaťa. Turan keď k sebe prišiel, prisahal pomstu Bielej panne. Hneď kázal 100 chlapom skaly lámať, aby voda mohla sa predrať strečnianskym priesmykom do trenčianskej župy. To sa stalo, ale keď voda odtiekla Váhom z Turca, zmizla i Biela panna a ponechala svoje ľúbezné piesne slovenským devám a úrodnú zem turčianskym roľníkom.

Kozia skala

V Kozej skale bývala kedysi mocná kráľovná, ktorá rada pomáhala úbohým ľuďom. Z Oravy bol k nej raz poslaný Janko, aby ju o pomoc požiadal. Janko sadol na koníka a uháňal ku Kozej skale. Tu koníka priviazal, vatru si nakládol a čakal. O polnoci se Kozia skala otvorila a božská panna z jaskyne vyšla. Pýtala sa Janka, v akej veci k nej prišiel. Janko vravel: „Nad našou obcou v diere dvaja strašní draci sa osadili, keď sa zotmí, vychádzajú na náš rožný statok a zabíjajú ho. Preto idem k tebe, pomôž nám, lebo ináč zahyneme.“ Panna mu odpovedela: „Poznám ich. Tu máš tento prútik, vráť sa domov a večer iď k diere. Keď sa draci vytiahnu von, pošib ich týmto prútikom a daj im ho sožrať, hneď sa rozlejú na čiernu kolomaž. Keď to vykonáš, príď zasa, dám ti odmenu.“ S tými slovami prepustila panna Janka a ten spechal veselo, aby Oravu od ľutých drakov osvobodil. To sa mu podarilo a po mesiaci spomenul si na slová panny a jachal si pod Koziu skalu pre odmenu. O polnoci zase sa skala otvorila a panna ukázala Jankovi množstvo zlata a striebra. Ponúkla ho: „Vezmi si z týchto pokladov za odmenu. Lež neber viacej, ako uniesť vládzeš!“ Ale Janko nepočul varovný hlas krásnej panny a pchal si on vrecká zlatom a striebrom. Lež pri tom sa oneskoril a skalná brána treskom sa zatvorila. Jankov koník sám bežal domov osedlaný, aby zvestoval, že už Janka niet.

Koniec ukážky