Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Čierne a biele šaty (ukážka)

Ľudovít Kubáni

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2013 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová a Digitálna knižnica Digibooks.sk

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0011-7

Pôvodná publikácia

Ľudovít Kubáni. Valgatha. SVKL. Bratislava 1965. 280 s. Vydanie druhé. Oskár Čepan napísal doslov a poznámky. Dr. Ondrej Mrlian redigoval. Dana Lehutová, zodpovedná redaktorka. Zlata Maderová, technická redaktorka.

Čierne a biele šaty

Práve v siedmom roku môjho manželstva stojím — a sedem, to je sväté numero. Premýšľam, ako by mal tomuto číslu ohľadom môjho manželstva viac svätosti dodať… ach — hútam — najlepšie ho zasvätím vyrozprávaním tragikomickej histórie — mojej ženby.

Bola to skutočne mimoriadna udalosť, i ohľadom jej vývinu a okolností, i ohľadom prostriedku a samého výsledku.

Ja som vôbec v celom mojom živote mal mnoho malérov, a neminuli ma ani v procese mojej lásky. Ukážku z toho som už podal v mojom svätojánskom dobrodružstve „Hlad a láska” v Lipe uverejnenom. (Sám už neviem, z akej príčiny som tam vystúpil pseudonymne pod menom Stupický; bo, ako vidíte, moje opravdivé meno — ako to navrchu mojej smutnoresky stojí je Hladovanský.) Ale že sa moja ženba sama najväčším dobrodružstvom stane, to som ani zďaleka nemyslel. — I teraz som v pochybnostiach: či dakto na svete romantičnejšie zavesloval do raja manželstva než ja — a či dakomu romantičnosť ženby väčšmi na takrečených materiálnych výhodách uškodila než mne, aspoň doteraz… lebo bohvie, skade ešte na mňa dedičstvo môže pripadnúť! (Úprimne vyznám: zišlo by sa, a to hneď.)

Teraz… keď si moju ženbu predstavím, je mi i do smiechu. Skutočne! Plakať nemôžem, lebo mi Boh doprial dobrú žienku, a to takým spôsobom, ako nikomu na svete. — Zato, že som ja moju Milicu vydával a ona ma ženila, už teraz v siedmom roku po tejto mimoriadnej udalosti nariekať nebudem. Vtedy mi síce bolo aj trocha do plaču (môj antagonista administrátor Korunka — videas „Lipa” I. ročník — ktorý ma sobášil, táral pred svetom, že som sa maznal ako malé dieťa a že mi z ručníka slzy ako vodu žmýkali), ach, ale to bolo dávno, a dajedni ľudia vravia, že čo sa dávno stalo, to je ani nie pravda. Teraz sa však smejem, smejem od hladu (to je môj jediný pokušiteľ, ktorého sa neviem zbaviť) a aby som žalúdok mojich detí — sú už, úbožatá, dve — uspokojil, rozprávam im moju romantičnú ženbu.