Gustáv Reuss

Hviezdoveda

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Zlatý fond SME

Copyright © 2012 Petit Press

Copyright ePub version © 2012 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

Ďakujeme digitalizátorom: Zdenko Podobný, Katarína Janechová, Dorota Feketeová, Zuzana Babjaková, Silvia Harcsová, Ina Chalupková, Simona Reseková, Martin Divinec, Pavol Tóth, Alžbeta Malovcová, Bohumil Kosa, Jaroslav Merényi, Michal Garaj, Daniel Winter, Eva Lužáková, Karol Šefranko, Ivana Černecká, Lucia Kancírová, Katarína Maljarová, Simona Veselková, Martin Droppa, Katarína Sedliaková

Finálna úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2013

ISBN- 978-80-89278-39-8

Gustáv Reuss

(* 1818 – † 1863) – jeden z prvých spoluautorov slovenskej fantastiky. Spolu s bratom zbieral rozprávky a povesti v okolí Revúcej, nasledovali tak svojho otca, ktorý bol v tejto činnosti pionierom. Vznikol Codex revúcky, ktorý poslúžil aj Dobšinskému pri jeho kompletizovaní Prostonárodných slovenských povestí. Záujem o prírodné vedy ho priviedol k štúdiu astronómie, ktoré neskôr spojil s autorskou tvorbou. Slovenský syndikát autorov fantastiky nazval svoju súťaž o najlepšiu slovenskú poviedku v žánri vedeckej fantastiky, fantasy a hororu Cena Gustáva Reussa.

Bibliografické poznámky

Hviezdoveda alebo životopis Krutohlava, čo na Zemi, okolo Mesiaca a Slnka skúsil a čo o obežniciach, vlasaticiach, pôvode a konci sveta vedel

Chýrečná rozprava, Veľká Revúca 1856

Gustáv Reuss napísal svoju Hviezdovedu v nesprávnej češtine poprepletanej slovenčinou veľmi výrazne ovplyvnenou miestnym nárečím. Pri preklade rukopisu sme mali dve možnosti: preložiť ho celý a dôsledne do dnešnej spisovnej slovenčiny, eliminovať gemerský dialekt a zmodernizovať odbornú terminológiu, ktorú v práci používa, alebo preložiť iba české časti a zachovať slovenské vsuvky a pasáže spolu s jeho odbornou terminológiou. Zvolili sme si druhú možnosť, ktorá je síce pre čitateľa miestami náročnejšia, ale autentickejšia, zaujímavejšia aj sviežejšia. Úmyselne sme nechali odbornú terminológiu ako doklad o jej vtedajšej úrovni a o tom, ako sa G. Reuss pokúšal pomocou rôznych cudzích výpožičiek a pomocou miestneho dialektu odstrániť jej nedostatky a dotvoriť to, čo celkom chýbalo. Usilovali sme sa zachovať aj Reussovu vetnú skladbu a menili sme ju len vtedy, keď to bolo v prospech čitateľnosti textu. V Hviezdovede sa G. Reuss odvoláva na mnohých astronómov, fyzikov a bádateľov, ktorých mená nepísal vždy rovnako a vždy správne. Ponechali sme ich pôvodné znenie a správne — ak sa dalo vôbec zistiť — uvádzame vo vysvetlivkách.

Miery a váhy

cent — 56,006 kg, 100 libier, 100 funtov

funt — 56 dkg, 2 loty

linea parížska — 2,7 mm, 1/10 palca

palec — 2,634 cm

— parížsky: 2,707 cm

míľa — rakúska: 7,58 km

— uhorská: 8,35 km

— nemecká: 7,42 km

— geografická: 7,42 km — 1/15 rovník. stupňa

— kubická: 55,06 km2

pinta — uhorská: 1,66, 42 1

siaha — viedenská: 1,89 m — 6 stôp

stopa — viedenská: 31,60 cm, 1/6 siahy, 12 palcov

— parížska: 32,48 cm

Pôvodná publikácia:

Gustáv Reuss Hviezdoveda. Tatran Bratislava 1984. 344. Viera Urbancová preložila, doslov a vysvetlivky napísala. Zuzana Mrlianová zodpovedná redaktorka. Tomáš Oravec korigoval. Antónia Paulinyová technická redaktorka.

Predhovor

Krutohlavom sa volal preto, lebo stále hlavou krútil. Je rodom z Mníšan, silných pliec, udatnej mysle a rozvážneho umu. Kto ho chce bližšie spoznať, nech sa mu neťaží oboznámiť sa s jeho životopisom.

Časť prvá

— obsahuje cestopis chýrečného Krutohlava, Slováka rodom z Mníšan, ako nastúpil cestu na Mesiac, čo skúsil a čo sa mu prihodilo.

Tento veľmi pamätný príbeh z Krutohlavovho rukopisu vypísal Eduard Hudáčik, práve keď sa bavil¹ vo hvezdárni na Budíne v novembri roku 1855.

Krutohlavov predhovor

Povznesme sa nad zemskú márnosť a nechajme všetko tu stáť v starej koľaji, aby sme vyzdvihnúc sa do výšin nebeských uzreli nový život a nový svet. Každodenne tu pozorujeme iba podvod, klam, neprávosť, zlobu a stonásobne prestupovanie desiatich božích prikázaní. Čože nás teda má k takémuto nepriaznivému životu pútať? Vzdiaľme sa od našej matky Zeme a viďme nášho najbližšieho, neustále kolotajúceho tovariša Zeme, či by sme sa tu lepšie necítili, pokojný a blahodarnejší život viesť nemohli, slovom, náš krátky čas života v nevinnej tichosti a bratskej svornosti nedokončili?

Tu naši Slováci do zeme Kanaan (rozumej Dolnú zem) putujú, tam sa Nemci² do rozličných krajín vysťahovávajú, inde Angličania za vlastný zisk hrdlujú; Francúzi sú v stave pre módu za drevenú skalu sa presťahovať, a prečo? Aby vo svojom egoizme pohodlnejšie žili. Prečo teda aj my, opatrnejší a vyššími myšlienkami nadchnutí, nechajúc Zem blúdiacim a hašteriacim sa národom, nevystúpili by sme o jeden stupeň vyššie a oddeliac sa od takéhoto egoistického zisku, neprisvojili si kraje raju podobné, lebo si prajeme pokoj, lásku a srdečnú priazeň vo všetkom bytí a žití. Aký márny je život, aký krátky! Prečo teda by sme nenechali, alebo nechať nehľadeli Zem, na ktorej sa ustavične so psotou, s biedou potýkať musíme a nehľadali by sme časti Zeme vydarenejšie, ako sú naše, ale kraje vyššie, blahodarnejšie, nad Zem vyvýšenejšie? Putujme ta, do končín ďalekých, a keď by sme sa v terajšom čase hneď tam aj dopraviť nemohli, uvažujme o tom, že ešte ani nám, ani našim potomkom nie je cesta zamedzená vyskúmať teraz nepochopiteľné cesty, ako sa ta dostať, dostať sa na

Mesiac!

Ja som teda ten človek, ktorý vyššími myšlienkami nadchnutý, vám, ľudia! cestu kliesni, aby ste videli a nezabudli na znamenia, ktoré Vám podávam. Držte sa ho pevne, a tak sa v budúcnosti ľahko do zeme novej dostať môžete, kde Vám nový svet, nový raj nastane.

Písal som blízko Mesiaca,

Krutohlav.

Ako sa Krutohlav na Mesiac chcel dostať

Krutohlav neustále rozmýšľal o tom, ako by akýsi spôsob vynájsť mohol, aby sa na Mesiac, čo aj zlomkrky dostať mohol. Tak ho preniknutého vznešenými myšlienkami mrzelo, že sa nemôže aspoň zbližša pozrieť na Mesiac. Vzal preto do rúk matematické inštrumenty a začal skúmať:

1. Vzdialenosť Mesiaca od Zeme.

Presvedčil sa, že stredná vzdialenosť od Zeme je práve 51 812 míľ. Pritom sa trošku pozastavil, lebo keď len na Kráľovu hoľu putoval, veľmi sa zadychčal, a čo potom pri tisíce míľach, keď treba stále smerom hore kráčať. Spoliehajúc sa na svoje dobré pľúca a bodré nohy, nedal sa od svojho predsavzatia tak ľahko odstrašiť. S povzdychom vzal rýchlo papier a brko do ruky a vypočítal, čo vlastne 51 812 míľ znamená. I zistil:

Keby sa akosi po železnici mohol na Mesiac vydať a parný voz by za hodinu prešiel osem míľ, došiel by tam iba o dvestosedemdesiat dní, na každý deň dvadsaťštyri hodín počítajúc. „Dvestosedemdesiat?“ zamrmlal Krutohlav a hlavou krútiť neprestával. „To je primnoho.“ Železnica sa mu teda znechcela a hľadal iný spôsob. I našiel:

Keby sa viezol na poštovom voze, ktorý by každý deň asi dvadsaťštyri míľ prešiel, došiel by len o päť rokov a dvestoštyridsaťsedem dní na Mesiac. Znovu sa mu to znechcelo, lebo sa mu cesta pridlho trvajúca zdala.

Pri takomto rozumkovaní mu zišlo na um, akým spôsobom by sa on ta vlastne mohol dostať, keďže o dráhe nemôže byť ani zmienka. Preto zapľul celkom takýto nerozum, ale prišiel na lepšiu myšlienku: že len povetrím³ sa ta dostať môže. Prirodzene, šiel zase k papieru a peru. A zistil:

Ak sa v prihotovenom balóne, ktorý by za sekundu stúpal o pätnásť stôp, do výšin nebeských k Mesiacu pustí, potom sa tam za dva roky a stosedemdesiatdeväť dní môže dostať. Cestovať v pustom povetrí a nevidieť ani stromček alebo čokoľvek iné, to sa nášmu Krutohlavovi videlo za taký dlhý čas veľmi otupné. Preto napraviac si okuliare nad obrvy a stisnúc tabačnicu do rúk, zasmrkal — a hľa, nová myšlienka sa mu premietla cez um a mozog. Spočívala v tom, že by taký dlhý čas mohol skrátiť akýmsi zámerne vyvolaným orkánom alebo víchricou; naše víchrice majú za sekundu rýchlosť šesťdesiat, ba niekedy aj sto stôp, takže potom by sa mohol dostať na Mesiac omnoho rýchlejšie, a to za stotridsaťšesť dní.

Tento ostatný výpočet Krutohlava tak popudil⁴ k výprave na Mesiac, že by bol hneď na balón sadol a letel do nového sveta. Vo svojom zadumaní, ako by sa čo najskôr dal ohromný balón zhotoviť, zotrval celé týždne — v hrozných myšlienkach, ktoré ho neustále prenasledovali. Pri ustavičnom rozumkovaní a pohrúžení do hlbokých myšlienok prišlo mu na um:

Vetroplavci iste nevedia dať balónu bezpečný smer (directio) a vietor ich nesie ta, kam sa mu ľúbi. „Akože by sa stalo so mnou,“ zamumlal v sebe Krutohlav, „keby som aj ja namiesto cesty na Mesiac utonul v hlbokých vlnách morských?“

Že by sa bezpečný smer balónu dal určiť, o tom Krutohlav nepochyboval, pevne veriac kompasu, že mu tento cestu na Mesiac s istotou ukáže a tam ho odprevadí. V tomto ohľade videl už jadro na stole rozlúštené ležať. Pri ďalšej úvahe však prišiel na to, že naša Zem nikdy nestojí, ale sa stále tak strmo okolo seba kolotí, že každý deň vyše 355 000 míľ zuniac prefrngne, čiže takou rýchlosťou sa v nebesiach pohybuje, že sa s guľou z dela vystrelenou ani porovnať nemôže. Tu Krutohlav celkom zmeravel, až mu pero z ruky vypadlo. Nedal sa však vystrašiť, ale ohľadel aj Mesiac, v akom pomere on vo svojom behu okolo Zeme stojí. Tak mu vraj vysvitne a vec sama od seba sa rozlúšti, či by balónom mohol Mesiac dohoniť, aby sa tam bezpečne dostal. Napol teda svoju myseľ a vyskúmal, že Mesiac — kolotajúc sa rýchlosťou Zeme okolo nej — najsamprv ide tou istou rýchlosťou ako Zem a s ňou každodenne 355 000 míľ spraví; po druhé, okrem toho ešte okolo Zeme fundží v krivolakých pohyboch a v neistej rýchlosti. A keď si Krutohlav spomenul ešte aj na to, že Mesiac, kolotajúc sa od Zeme vo vzdialenosti 518 000 míľ, za rok 12,333-krát sa skrútne a nikdy ten istý beh nedodrží, veľmi sa zarmútil a v zadumaní celé týždne strnul. Nakoniec sa prebral, a tak sa zdalo, že aj táto záležitosť je celkom prebratá. Preto s veselou tvárou začal ďalej rozumkovať nad mnohými ťažkosťami, ktoré by sa mu na ceste na Mesiac trafili.

Tak teda zase vynašiel:

Že by mu možno priťahujúca moc ako Zeme našej, tak aj Mesiaca v tom mohla robiť prekážky a ťažkosti. „Čo? Priťahujúca moc! Pletky hvezdárske a silospytné,⁵“ skríkol Krutohlav a veľmi sa rozhneval. Čím väčšmi sa zdala malicherná táto myšlienka, tým väčšmi sa Krutohlav bolestne zadumal. Čím väčšmi si dlaňou hlavu hláskal,⁶ tým väčšmi sa presviedčal o tom, že priťahovacia moc Zeme ani malilinký máčik od seba nepustí a tým menej v myšlienkach už vystavaný ohromný balón bude chcieť cez medzu vypustiť. „Je to čím ďalej tým pravdepodobnejšia okolnosť,“ myslel ďalej Krutohlav, „lebo ona, ako je nám známo, ešte nikdy nič zo svojho cudziemu ani nedala, ani nepustila. Sebectvo — a nič iné,“ vykríkol Krutohlav a práve zato, že i sama Zem prejavuje sebectvo, žiadalo sa mu čo najskôr ísť na Mesiac. Tak bolestne sa na Zem rozmrzel! „Ale to nič, s Mesiacom to inak vyzerá. Keď prebŕdnem hranicu Zeme — čo pevne verím,“ hovoril ďalej Krutohlav, „on ma od sebeckej Zeme odníme a do náručia svojho vďačne prijme. Pravda, on tiež svoje drží a prišlé istotne schytí, avšak Mesiacu to možno odpustiť, lebo on sa tejto nevľúdnosti priučil od Zeme.“ Uspokojený Krutohlav nechal tento názor dlho zrieť, kým ďalej vo svojom rozumkovaní pokročil.

Krutohlavovi sa zdalo, že už lieta v oblasti Mesiaca, keď vypočítal aj to, že ak sa mu väčšmi priblíži, bude ho chcieť s takou ohromnou priťahovacou mocou k sebe pritiahnuť, že balónu bude hroziť stroskotanie, i jeho život bude na vážkach. Uvažujúc, že tomu potom pomôže a včas túto ťažkosť prebŕdne, utíšil sa.

Tak sa zdalo, že Krutohlav už všetky predbežné ťažkosti prevýšil, lebo všetkých remeselníkov z celého Hrona, Muránskej doliny, ba i z Liptova, Zvolena, zo Šariša dal povolať, aby pracovali na ohromnom balóne, ktorý mali najprv na Kohút vyviezť, odkiaľ by sa dostal na Mesiac. Nikdy toľko pracovníkov svet nevidel! Celá Muránska dolina bola preplnená tesármi, stolármi, mlynármi, kožiarmi a bohvieakými ešte kováčmi atď. Všade na okolí Veľkej Revúcej, od Bartovej počnúc až po Revúčku, videl si ohromný sklad stromov, dosiek, pílok, toporov, šindľov, okrajníc, brvien, klincov atď. Tu sa klopalo, tam pílilo, tu sekalo, tam rezalo, tu lámalo, tam šilo, tu plátalo, tam klásnilo atď. Tu buch, tam kvik, tu hurk, tam štabarc, akoby súdny deň bol mal nastať. Tu si zazrel ohromné umelecky poskladané brvná, vypínajúce sa vyše Skalky, tu si uvidel mechúre čo ohromné dutiny,⁷ tam mechy, remene, dratvy atď. Ba ani kolomaž, ani číriz⁸ nechýbal, aby aj najmenšia dierka na balóne neostala zamazaná, zakalená, zašitá, zadebnená. Tak sa hotovil onen chýrečný balón, na ktorom toľko tisícov pracovalo a na ktorom Krutohlav túto sebeckú Zem chcel zanechať, aby sa do blaženejších končín Mesiaca presťahovať mohol.

Čím si Krutohlav chcel naplniť balón

Ako svet svetom stojí, ešte nikto a nikde taký balón nepostavil ako Krutohlav. Len jeho najmenšia dutinka bola dvadsať tálov široká. Po neustálom napínaní rozumu a remeselníckej šikovnosti z celého okolia zastavil sa Krutohlav pri tom, čím by sa balón najlepšie dal naplniť, aby sa strmo, pohodlne a isto do výšin nebeských vzniesol. Pravdaže na takúto dôležitú vec potreboval také povetrie (gáz), ktoré by bolo oveľa tenšie a ľahšie ako povetrie medzi Mesiacom a Zemou, lebo inak by nebol v stave ani z miesta sa hnúť, ani v riedkosti povetria nebeského sa udržať. Čože tu teda spraviť? Predobre vedel, že s obyčajným povetrím v balóne sa ľahko asi na tri míle nad Zem vznesie, ale potom, keďže povetrie je stále redšie, ba sa celkom tratí, ako si tam poradí? Tu mu ozaj, ako sa vraví, rozum zastal! Naposledy sa duchovné rozobral, roznietil ohňom myseľ. Ťahy okolo úst zjavne dokazovali, že aj tejto ťažkosti odpomôže! I zarumenila sa jeho tvár do horúca!

Aké ťažkosti ešte pred výletom na Mesiac Krutohlav vypátral

Už sa zdalo, že na výlet na Mesiac je všetko prihotovené, keď sa opatrnému Krutohlavovi pri ďalšom rozjímaní o veci ešte iné ťažkosti v jeho predstavách na odpor stavali. „Keď sa,“ hovoril k sebe Krutohlav, „s balónom aj zodvihnem a povetrím smrteľným, neznámym až po Mesiac sa dostanem, predsa priťahujúca moc sebeckej Zeme mi všetko natoľko prekazí, že jej svojou silou neodolám.“ Ale tým radšej sa od matky Zeme oslobodiť zamýšľal, čím viac obtiažností sa kládlo v ústrety jeho výprave. Aby teda aj tejto ťažkosti bystro odolal, poručil znova nové nástroje s pušným prachom tak zostrojiť, že svoj balón bude vedieť dovtedy vo výškach dopredu strkať a napred k Mesiacu hnať, kým sa od priťahujúcej moci Zeme neoslobodí a nepríde do okresu Mesiaca, ktorý sa mu stále priaznivejším zdal. Aby sme sa o týchto velikánskych nástrojoch, ktoré balón k Mesiacu dodrgať mali, presvedčili, pozrime sa na Krutohlavove výpočty, kde stálo zreteľnými písmenami napísané:

„Keď sa balón má od priťahujúcej moci Zeme oslobodiť, potrebná je taká silná moc, ktorá by ho hneď v prvej sekunde na 41 000 stôp od Zeme k Mesiacu hodila. Táto strašlivá rýchlosť je tridsaťkrát väčšia ako rýchlosť gule vystrelenej z dela. Keď sa to nestane, nemožná vec je oslobodiť sa od priťahujúcej moci Zeme a dostať sa do okresu Mesiaca.“

Krutohlav tu už naozaj hlavou krútiť neprestával napriek tomu, že všetkým pravdivým silám silospytu veril a veriť neprestával. Tejto obťažnosti, ktorú sám často za nemožnú považoval, chcel predísť velikánskymi prípravami a balón svoj tak opevniť, že odolá aj šesťdesiatnásobnej rýchlosti gule vystrelenej z dela.

Nová obťažnosť sa kladie Krutohlavovi v ústrety

Ešte aj na takú myšlienku prišiel Krutohlav: keď sa zodvihne do nebeských výšin, potrebuje zásobu čistého povetria, aby mohol zostať živý, lebo ono tam celkom chýba a najviac tri míle nad Zemou sa nachádza. Ako tomu odpomôcť? Do mecha sa zašiť nedá a za dva roky a stosedemdesiatdeväť dní sa mnoho vydýcha. Vynašiel teda nástroje, lenže velikánske, v ktorých bolo povetrie a ktoré sa ako ohavné chvosty pripevnili k balónu.

Nakoniec myslel aj na to, že na Mesiaci nie je žiadne povetrie a keby tam aj akési bolo, je od zemského rozdielne a ľudským pľúcam protivné. Mrzelo to Krutohlava a všetkým hvezdárom sa s akciou vyhrážal a hrozil.

Nemilá ťažkosť Krutohlavova

Premohol už všetky obťažnosti, ktoré ho dosiaľ pri výlete na jeho ceste stretnúť mohli, len jedna ho ešte veľmi kormútila a spočívala v tom, že Krutohlav, muž pevný, silný, ducha bojovného a k podobným výpravám vydarený, rád pohodlne žil. Z toho veľmi prirodzene vyplýva, že vážil dva a pol centa. Vždy sa hostil, pritom smrkal a poobedňajší blahodarný spánok držal, a to aj keď nie celých šesť hodín, tak o málo menej. Ráno vstával o deviatej, za hodinu srbal⁹ kávu a o druhej poobede spotreboval niekoľko funtov bravčoviny spolu s klbásami a hurkami. Pinta vína, a to tokajského, nikdy nechýbala; slovom, žil ako rytier nad márnosť sveta povznesený a vo výsosti zo svojej vydarenosti sa kochajúci. Ako prevýborný algebrista výpočtoval cestu na Mesiac, kde by ešte pohodlnejšie mohol žiť! Akože by teda nášho Krutohlava nebola kormútila tá nezhoda, že keď sa na takú ďalekú cestu na Mesiac pustí, nemal by ani stromčoka, ani človeka, ani hory a doly, ba ani krčmy zazrieť, kde by sa obživil a v tichosti izbietky svoj spánok dokončil. Akože sa mal od dobrého stola odlúčiť? Toto veľmi mrzelo Krutohlava a takmer by bol od svojej cesty na Mesiac upustil, ale už urobil velikánske prípravy, ktoré ho na milióny koštovali:¹⁰ napakoval celý balón teleskopmi, perspektívmi, mikroskopmi, tlakomermi, povetro-farbo-teplo (atď.) -mermi, aby sa svet presvedčil, že je nad iných vyvýšený a vznešenejší a nežije len svetskému mamonu, ale žije bohu a ľuďom. Ohromná to vôľa Krutohlavova, ktorý aj pri svojom najväčšom presvedčení o svojich najmenších názoroch nikdy neprestával hlavou krútiť.

Výlet na Mesiac

Kto nevie, čo znamená vydať sa na Mesiac, na takú ďalekú cestu a takým protivným spôsobom,¹¹ ten sa môže ku boku Krutohlavovi pripojiť a letieť ta hore, do nebeských výšin.

Nepozostávalo mu teda už nič iné, len svoj celkom hotový balón, na ktorom toľko tisícov pracovalo, na vrchol Kohúta vyviezť a odtiaľ cestu na Mesiac nastúpiť.

„Dokonalé dielo,“ preriekol Krutohlav, „na Kohút s ním.“

Tisíce rúk sa lapilo balóna. Ešte aj z Dolnej zeme hnali divočky,¹² aby ozrutu balónsku Parajkou hore vytiahnuť pomáhali. Ktože by bol v stave opísať všetky možné prípravy, ktorými sa divotvorný balón na výšiny vyvážal? Nikto zo smrteľných nevidel toľké stáda volov, oslov, koní, ba i nosorožcov a slonov, ktoré Krutohlav z rôznych krajín sebeckej Zeme dal dohnať, aby dielu tomuto pomáhali. Zapriahli sa teda tisíce stáda do ozrutného balóna, pričom nechýbalo ani povrazov, ani reťazí kovaných v hámroch, ani remeňov, ani ničoho, čo by pomohlo túto cestu hore Parajkou prekonať.

Môžeme si pomyslieť, že ťahanie balóna na vrchol Kohúta od Skalky trvalo desať mesiacov, tri týždne a päť a pol hodiny. Aký ryk a kvik, ručanie a ryčanie, buchot a rinkot, vresk a tresk mohol nastať! Koľko ľudu tu svoj život zanechalo — a to keď sa bližšie dovedáme, len pre márny zisk od matky Zeme im, totiž tesárom, stolárom, čižmárom, garbiarom, remenárom a všetkým možným -om, ba nakoniec aj plátenníkom a olejkárom. Ale takýto zisk ešte žiaden Revúčan nepožíval ako svet svetom stojí, na čo teraz už mŕtvi Revúčania istotne dobre pamätali. Od tohoto času, keďže sa balón od Parajky nedal náležite strminou hore vyviezť, viditeľná je aj dnes pod vrcholom vykliesnená cesta na Kohút, ktorou balón hore vyťahovali.

Po veľkom namáhaní všetkých síl bol balón na vrcholku Kohúta rozložený a stále väčšmi k výletu pripravený, a keď bolo všetko nafúkané, očakávali nakoniec v napnutej dychtivosti výlet balóna do povetria. A to práve v čase, keď bol spln Mesiaca, aby balón na ceste k nemu nepoblúdil.

A aj sa zdvihol a letel do výšin nebeských!

Ťažkosti cestovateľa na Mesiac

„Majte sa dobre, rodáci, ja idem žiť večný život v tamojších končinách,“ kýval rukou tak, ako keby sa už nikdy nemal vrátiť. A vtom šróby natiahol, oheň roznietil a tak sa tuho do výšin mrštil, že onedlho tisícom divákov z očí zmizol.

Letel vždy vyššie, ale Mesiac sa mu stále len v takej veľkosti ukazoval, v akej ho z Kohúta videl. Už dva týždne fundžal a každú sekundu sa o pätnásť stôp bližšie k Mesiacu dostal, ale na jeho veľkosti sa ešte nič nemenilo. Predsa len je Mesiac veľmi vzdialený, a keď si pomyslel, že potrebuje ešte dva roky a stošesťdesiatšesť dní, aby sa ta dostal, veľmi sa skormútil, takže sa už spak vrátiť chcel. Jeho pevný duch ho ale popudzoval k vytrvalosti navzdor tomu, že okrem Mesiaca a Slnka a tisícov hviezd nevidel ani kameň, ani stromček, ani kríček, ani nič či už človečieho alebo prirodzeného. Natiahol teda znovu všetky plachty, mechúre, povrazy, roznietil oheň a s udusenou nádejou sa ponáhľal ďalej na Mesiac.

Krutohlavovo rozumkovanie

Na tejto ďalekej ceste vytiahol ceruzku z vrecka a na papieri stále mudroval, aby sa o svojom budúcom bydlisku náležite presvedčil, čiže satelit Zeme dokonalejšie poznal, lebo ho dlhá chvíľa začala trápiť.

Predovšetkým chcel spoznať, ako sa Mesiacu javí naša Zem. Na tejto myšlienke si Krutohlav dlho hlavu trápil a nakoniec vynašiel, že obyvateľom Mesiaca sa naša Zem trinásťkrát väčšia predstavuje ako Mesiac obyvateľom našej Zeme. Podobné zistenie sa mu veľmi páčilo, lebo sa už popredku tešil, že hneď ako sa dostane na Mesiac, z ktoréhokoľvek vŕšku a o každom čase bude môcť obdivovať taký veľký terč (discus) Zeme, čo bude iste majestátny pohľad. Neostal však pri tomto zistení, ale vo svojich kalkuláciách pokračoval ďalej. Usúdil, že keď je u nás mesačný nov, čiže my Mesiac nevidíme, lebo tento medzi Zemou a Slnkom stojí, obyvatelia Mesiaca vidia našu Zem celú, čiže majú vtedy spln Zeme. A zase: keď nás obyvatelia Mesiaca nevidia, my vidíme spln Mesiaca.

Ako Krutohlav pokračoval ďalej vo svojom rozumkovaní

Ako vznešený duch zamýšľal rozlúštiť všetko temné. Čím sa mu veci zdali zložitejšie, tým väčšmi sa usiloval, aby ich zjednodušil. Nie je preto div, že vyskúmal:

Ak majú obyvatelia Mesiaca také oči ako my, potom náležite rozoznávajú nielen všetky najrozmanitejšie premeny svetla a farieb, ale (neozbrojeným) okom¹³ aj všetky baky¹⁴ na našej Zemi sa vyskytujúce, takisto ako my na Mesiaci. Tak musia rozoznať ostrovy, moria, pevnú zem, a to aj vo farbách. A keďže Krutohlav chcel mať vo všetkom jasno, vypovedal aj tú pravdu, že keď na Zemi cez poludnie vychádza nový Mesiac, oni musia Európu, Áziu a Afriku uvidieť ako jeden celok svetlejšej farby, okrúžený temnejšou farbou — totiž morom — ktoré ich obklopuje.

A zase: po uplynutí našich dvanástich hodín sa im baky našej Zeme premenia na Ameriku, kde uvidia tisíce ostrovov podobajúcich sa konskej nohe.

Nové Krutohlavove názory

Čím väčšmi nad svojimi objavmi rozmýšľal, tým sa mu lepšie páčili. Neprestal si overovať aj nové názory, aby keď sa stane obyvateľom Mesiaca, mohol byť očitým svedkom budúcnosti alebo zmien, ku ktorým na Zemi dôjde. To ho popudilo k tomu, že neprestal rozmýšľať, a prišiel na divotvorné veci.

1. Naša Zem, o čom sa oddávna naši hvezdári hádajú, je na svojich koncoch (na póloch) sploštená, čiže tľapkavá, čo by ľahko každý obyvateľ Mesiaca svedomite mohol potvrdiť, a sám Krutohlav, čím väčšmi sa od Zeme vzďaľoval, tým tľapkavejšiu ju na póloch videl. Neprestával sa teda čudovať, prečo sa obyvatelia Zeme podnes hádajú o tom, o čom je presvedčený každý sedliak na Mesiaci.

2. Márnotratní a ziskuchtiví pozemšťania sa len za čias Kolumba, Ameriga Vespucciho a Cooka dozvedeli, že jestvuje Amerika a Austrália, kým každý tunajší obyvateľ mohol s istotou dokázať, že na našej Zemi jestvuje Amerika a Austrália zaručene už od počiatku stvorenia.

3. Veľmi dobre vedia aj o ceste do východnej Indie na severnej strane našej Zeme. Koľko životov sa pre zisk a zemevedné skúsenosti pominulo, o tom nás oboznamujú každý rok noviny. Koľko by obyvateľ Mesiaca zarobil od anglickej vlády, keby jej túto cestu na mape zakreslenú zaslal. Krutohlava táto myšlienka povzbudzovala, a keby mal pri prebývaní na Mesiaci nepredvídané ťažkosti, on sám by anglickej alebo ktorejkoľvek vláde túto cestu za drahé peniaze predal.

4. Do ďalšieho putovania na Mesiac ho poháňalo aj to, že ak by sa aj zo svojej cesty musel spak vrátiť, predsa z takej veľkej vzdialenosti vyskúma krajinu ležiacu na južnom póle, o ktorej obyvatelia Mesiaca bohvieodkedy dobre vedia, lebo sa im za mesiac takmer tridsaťkrát ukáže.

5. Pri ďalšom skúmaní prišiel veľmi prirodzene i na to, že obyvatelia Mesiaca sa museli na našu Zem dívať veľmi chladnokrvne, keď došlo k prvej alebo k druhej potope sveta. Ako jadrne sa im musela predstaviť, zatiaľ čo naši predkovia boli alebo celkom vytopení, alebo iným spôsobom vytlačení! O týchto potopách nám ostali iba povesti, napríklad o Atlase, inde sa o nich dozvedáme zo skladby a vrstiev zeme, kde sa nachádzajú morské zvieratá, a to aj na vysokých vrchoch. Krutohlavovi sa veľmi páčilo, že rôzne budúce premeny na Zemi a potopy bude môcť zhora pozorovať.

6. Keby sa na rovine konala bitka, Krutohlav by ju mohol z Mesiaca vcelku lepšie pozorovať ako sám vojvodca. „Ako sa im asi javilo dobýjanie Sevastopoľa,¹⁵“ uvažoval Krutohlav, pričom opatrne hlavou krútil; samo mesto videli o niečo temnejšie ako Severnaja a prístav bol najtemnejší. Spojencov videli ako drobných mravcov hore-dolu lietať, a keď sa dobýjal prístav, strhol sa malicherný oblak. „Čo si asi títo ľudia pomysleli,“ rozumkoval Krutohlav a neprestal stále hlavou krútiť. „Ale pre obyvateľov Mesiaca“ myslel si Krutohlav, „všetko vyzeralo inak, lebo bez známej príčiny sa podnikali útoky, a to zbesilé, na Kamčatku, Kornytov, Redan a Malachov. Bodaj by obyvateľom Mesiaca nebola krv zachladla, keď videli, ako sa toľko dvojnohých múch hemží, len aby sa obdržali akési múry. Iste sa nemôžu dosť vynačudovať, že sa tak bez poriadku vraždia,“ hovorí si Krutohlav, i otvoril si tabačnicu a zasmrkal si, lebo mu začala byť na balóne dlhá chvíľa.

7. Nemyslime si ale, že by Krutohlav nebol pochodil po rozličných krajoch na Zemi napriek tomu, že bol revúckym mešťanom a každého cudzieho volal odkundesom. Nie, videl on aj Brno, aj Olomouc, ba aj Viedeň, a preto mu hneď prišlo na um, že keď sa na Mesiac dostane, či mu napríklad Viedeň, také veľké mesto, do oka padne. Rozťažkal sa nad nemožným rozlúštením svojho predmetu, ale stisnúc zase olovko¹⁶ do prstov vynašiel, že keď Viedeň — čo našiel medzi svojimi papiermi — má v priemere tritisíc siah, potom ju, keď sa hore dostane, uvidí cez ďalekohľad (teleskop) dvadsaťpäťkrát zväčšujúci práve takú veľkú, ako my Urán vidíme. Až sa mu z očí zaiskrilo, keď si predstavil, že svojimi najlepšími ďalekohľadmi ešte aj Glacis¹⁷ a všetky známe ulice vo Viedni, ba možno aj svojich milých, zvlášte ale svoje milenky rozozná. Ako veľmi sa potešil, že uvidí mestský dom v Revúcej, Úkorovú, Kejškovú atď. Odtiaľ zhliadne Dunaj, Tisu, Váh, Šajavu, ba aj Muránsku rieku atď.

8. Ba čo viac, mal už na mysli zhotoviť tam najlepší zemevid¹⁸ a poslať ho dolu, aby sa obyvatelia Zeme už konečne presvedčili o tom, na čo, ako svet svetom stojí, neprišli: čo je vo vnútri Afriky a v Novom Holandsku; či sú to len samé vrchy alebo čo vlastne? Nemyslime teda, ak sa aj tu i tam prejavil ako človek ziskuchtivý, že by nechcel dokázať svoju vedeckú vôľu už tým, že chcel obyvateľom Zeme slúžiť vo všetkom, čo sa dovtedy nevykonalo a zameškalo. Jeho veľká snaha stať sa týmto spôsobom prospešným Zemi ho tak veľmi popudila, že natiahnuc povrazy, takmer z balóna dolu sfrknul. Nie div, že človek žiadajúci blaho iných sám sa znivočuje a že je málo takých, ktorí by to ocenili. Krutohlav sa ale chopil balóna, vyredikal sa zase hore a letel stále vyššie. K tomu nešťastiu — keby bol Krutohlav dolu padol — pripomenieme iba toľko, že by jeho názory, pojmy a relácie medzi Mesiacom a Zemou boli navždy v ustavičnej tme ostali. Tým, že ho klinec zachránil, môžeme z jeho diára ďalej iné a veľmi užitočné veci vypísať. A tak teda neotravnému duchu nič iné nepozostávalo, ako napnúť ochabnuté zástavy, aby sa k Mesiacu čím najskôr dostal. Tak letel ďalej, do koncov sveta.

Počasie na Mesiaci

¹⁹„Ako by to vyzeralo, keby som ho nevedel zistiť,“ mrmlal si Krutohlav, „keď sa tam sťahujem“. Vzal teda rýchlo olovko. Zistil, že na Mesiaci pod elevátorom ho bude vždy na temeno Slnko páliť, pri póloch zase má pripekať len vodorovne (horizontálne). To sa mu znepáčilo, lebo na Zemi bol naučený na jar, leto, jeseň a zimu. Tu ale vysvitlo, že pod ekvátorom panuje večné leto, na póloch ale večná zima. „Nič to,“ vraví si Krutohlav, „vyvolím si ja prostriedok — medzi zimou a letom — a myslím, že ma Mesiac nesklame.“ Pohrúžený do myšlienok vynašiel, že keby zaujal pôdu medzi ekvátorom a pólom a tam by sa osadiť chcel, musí tam všade panovať stále jar. Zaradoval sa Krutohlav nad takouto pravdou a žiadalo sa mu čím najskôr prísť tam, kde by ustavične jarné dni prežíval.

Noc a deň na Mesiaci

Krutohlav, naučený na Zemi dobre odpočívať a dlho spať, dosť sa namrzel nad tým, že na Mesiaci je deň práve taký dlhý ako noc. Ale prečo a načo, či nemá človek v zime dlhšie odpočívať? To ho síce zabolelo, ale darobne, lebo mu výpočty inak neukazovali. „Ja by som si radšej vyvolil našu polárnu zem, kde je dlho alebo noc, alebo deň, že by som si aspoň v noci odpočinul.“

„Prevečná škoda,“ rozkričal sa v balóne Krutohlav, „že na Mesiaci nie je aspoň jednu tretinu noc, aspoň by som si odpočinul.“

V tomto hneve sa Krutohlav tak podnietil, že si zaumienil všetky vlastnosti Mesiaca preskúmať, a to aj miernosť povetria (temperatúru) zistiť. Akoby aj nie, keď tam prebývať zamýšľal!

Povetrie na Mesiaci (temperatúra)

„Hm?“ zamrmlal žalostne Krutohlav, „žeby sa stav povetria na Mesiaci a na Zemi nepodobal? Každý trupák vie,“ pokračoval ďalej vo svojom rozumkovaní, „že sa krajiny ležiace blízko pri póle v lete statočne otepľujú a naproti tomu ekvátorské končiny Zeme v čase najväčších horúčav značne ochladnú; prečo by som sa ja na Mesiaci na jar kedy-tedy ochladiť nemohol? Ale predsa,“ rozmýšľal Krutohlav ďalej, „keď na póloch Slnko ustavične vodorovne a vždy svieti, povetrie sa neoteplí, a naopak, kde mi na temeno Slnko stále páli, musím znášať najväčšiu pálčivosť; poddám sa svojmu osudu a vyvolím si takú krajinu, kde mi časom bude aj chladno, aj horúco, a keď aj nie — lebo to nie je možné — zachovám pre seba také končiny, kde bude jednotná, stála, mierna teplota panovať. Tak to bude pre mňa najlepšie, lebo ja, navyknutý žiť na Zemi, často som najmä na Kohúte prechladol, lámaninu (rheumu) dostal; a tak aby som vybŕdol zo svojej nemoci, nič iné si nemôžem vyvoliť. Už popredku vidím blahodarné kraje môjho nového sveta, kde ja okrejem!“

Rozdiel medzi dňami na Mesiaci

„Na Mesiaci sa majú dni k sebe inakšie ako naše. Mesiac sa za dvadsaťdeväť a pol dňa raz okolo našej Zeme skrútne a súčasne aj okolo svojej osi. Na Mesiaci trvá rok dvadsaťdeväť a pol dňa a krútenie okolo osi deň. Medzi tým časom, to je dvadsaťdeväť a pol dňom,“ rozumkoval ďalej Krutohlav, „bývajú všetky časti Mesiaca čiastočne osvetlené a každý kraj Mesiaca dostáva svetlo štrnásť a štvrť dňa. Tu teda, kde mám v budúcnosti prebývať,“ hovoril si Krutohlav, „nájdem rozdielnu klímu a teplotu, navyše budem pozorovať osvetlenie Mesiaca.“ Keď Krutohlav výpočtami k týmto pravdám došiel, roznietil gáz v balóne a švihal ďalej k stále väčšmi a väčšmi sa zväčšujúcemu Mesiacu.

Ako asi vyzerajú na Mesiaci nebesá

V Krutohlavovej hlave vznikla nová myšlienka, ktorá ho na tejto ceste už dlhý čas trápila. Pri takejto veľmi dôležitej otázke, ktorú chcel Krutohlav rozlúštiť, vytiahol naraz okuliare z vrecka, položil si ich na nos a vytiahnuc tabačnicu, posmrkal si, aby sa mu čistejšie myšlienky cez rozum kolotali, alebo aby nové, bystrejšie mohli vzniknúť. I zistil:

Že obyvateľom Mesiaca, a tak aj jemu ako novému budúcemu obyvateľovi všetky hviezdy, kométy, ba i slnká sa stále v starom poriadku okolo Mesiaca kolotia, vlastne že sa Mesiac kolotí okolo nich. Výnimka je naša Zem, ktorá na akomsi kolotaní žiaden podiel nemá a trvá v neprestajnom jagote na mesačnom obzore. Ba že obyvateľom Mesiaca sa Zem omnoho väčšia ukazuje ako samo Slnko, väčšia ako nám Mesiac, a to trinásťkrát. To sa Krutohlavovi veľmi zapáčilo, hoci neprestával pri tejto na prvý pohľad nepravde a bláznovstve stále hlavou krútiť. Chytil teda znova ceruzku do ruky a zistil, že to naskutku nie je inak. Veľmi sa zaradoval nad tým, že bude v stave vždy veľkú Zem pozorovať a obzerať.

Neostal pri tom, ale pokračoval ďalej, chcejúc vedieť, z ktorých končín Mesiaca by sa mu Zem vždy najlepšie ukazovala. Zistil, že keby chcel prebývať uprostred (terča) Mesiaca, Zem sa mu bude práve nad hlavou vždy strmieť. To sa mu znechcelo, lebo by vraj bolenie krku dostal, keby sa kvôli Zemi tak kolmo hore napínať musel. Vynašiel teda ďalej, ako mu asi Zem bude vypatrať, keď sa na póloch (končinách, čiže koncoch terča) Mesiaca usadí. A zistil, že sa mu ukáže rovnovodne.²⁰ Ani to sa mu nijako nepáčilo, lebo ak by sa usadil v nejakom údolí, nikdy by svoju pôvodnú matku Zem nezazrel. A tak si znovu predsavzal, že sa usadí v prostriedku, medzi stredom a pólom Mesiaca, aby mohol na trinásťnásobne väčšiu Zem pozerať a z nej sa tešiť.

Pri vyhľadávaní takých veľkých právd o mesačnom svete sa Krutohlav celkom do myšlienok pohrúžil a prišiel teda na to, že Zem sa na Mesiaci trinásťkrát väčšia ukazuje ako Mesiac; že Zem stojí stále a nepohnute na svojom mieste a honosí sa ustavičným leskom. „Aký názor môžu asi mať obyvatelia Mesiaca o Zemi, keď sa okolo Mesiaca kolotajú milióny hviezd, ba aj samo Slnko, a jedine Zem stojí pevne a nepohnute na obzore. Keď sú pohania,“ dumal ďalej Krutohlav, „prirodzene, túto Zem, ktorá lenivo stojí pred ich očami, vzývajú ako boha, zhotovujú jej modly a modlia sa k nej.“ Do takýchto myšlienok pohrúžený Krutohlav úplne zaspal!

Obyvatelia prednej a zadnej strany Mesiaca

Keď sa Krutohlav prebral z hlbokého spánku, chcel zistiť, ako je to s obyvateľmi Mesiaca a ako to bude s ním, jeho budúcim obyvateľom. Najprv ho zaujímalo, aký je ich každodenný život, a prišiel na to:

Že iba tí obyvatelia Mesiaca môžu pozorovať našu Zem, ktorí bývajú na jeho prednej polovici (čiže terči). Protivná, čiže zadná strana Mesiaca o podobných udalostiach nič nevie. Nanajvýš prední môžu o tom písať a ľuďom bývajúcim na zadnej strane dať dôležitú správu, že tu celkom nový svet svitá. „Ba či si niektorí zmyslia,“ hovorí si Krutohlav, „a či ich také mimoriadne znaky mesačného sveta nepopudia k tomu, aby sa v celých húfoch šli podívať na božskú nepochopiteľnosť? Som presvedčený o tom, že stále prichádzajú do týchto šťastlivých končín a obdivujú moc božskú!“

Aké prednosti majú ešte obyvatelia Mesiaca

Krutohlav, zakrútiac hlavou, predsavzal si vyskúmať a zistiť, kde sú také končiny Mesiaca, ktoré by boli preňho čo najpohodlnejšie, aby keď dôjde na Mesiac, mohol pohodlne žiť. Má bývať na zadnej alebo na prednej strane Mesiaca? — vynorila sa mu nová otázka, aby len tak daromne hrach na povalu nehádzal. Prichytil sa teda s veľkou ochotou jadro z orecha vylúsknuť a presvedčiť sa o svojom budúcom bydlisku.

„Keď sa osadím na prednom terči Mesiaca,“ hovoril si Krutohlav, „získam:

1. Kedykoľvek sa ocitnem v myšlienkach na Zemi a nebude mi to dostačovať, vždy ju zhliadnem a domovinu svoju uvidím.

2. Zem sa mi z Mesiaca v takej plnosti ukáže, ako sa mi Mesiac zo Zeme niekedy ukazoval. Uvidím všetky zmeny a premeny farieb na Zemi — také, aké som zo Zeme na Mesiaci pozoroval.“

3. Obyvatelia Mesiaca si podľa novu a štvrtí už dávno usporiadali im primeraný kalendár, takže aj on si všetko k ich času primerane bude môcť prispôsobiť.

„A čo by mi protivná strana Mesiaca poskytla, keby som mal vôľu sa tam usadiť?“ začalo trápiť Krutohlava srdce. A prišiel na to, čo sa mu nepochopiteľné zdalo: že títo obyvatelia nikdy ani Slnko, ani Zem nevidia. Zmraštil sa Krutohlav a nebol by ani za celý Mesiac šiel na jeho protivnú stranu bývať.

Krutohlav vidí vrchy na Mesiaci

Čím väčšmi sa približoval k Mesiacu, tým väčšmi sa mu čierne baky, ktoré na ňom videl, menili na nerovnosti. Sprvu sa mu zdalo, že tieto baky sú vlastne oblaky, ale nebolo to tak, lebo sa čoraz miestnejšie a stálejšie prejavovali, ako si bol myslel. Vytiahol teda ostrejší ďalekohľad, aby sa o tvárnosti Mesiaca lepšie poučil, o mieste, kde mal tak ako niekedy Adam a Eva v raji prebývať. A predzvedel sa:

1. Mesiac je ohromná, velikánska guľa, lebo čím bližšie sa k nemu blížil, tým sa mu väčší prejavoval. To sa mu zapáčilo, lebo by nebol chcel na kolmej ploche Mesiaca zotrvávať a kedykoľvek, podľa jeho názoru, spadnúť do nepriestranného sveta.

2. Čím väčšmi plochu Mesiaca skúmal, tým väčšmi sa presviedčal, že nie je hladká a rovná ako zrkadlo, ale že je krížkrážom pretkaná dolinami a vrchmi. Akože by sa to nebolo Krutohlavovi zapáčilo, keď si pomyslel, že v dobrom rozmare, pri dobrej vôli si aj zapoľuje a bohvie aké zvieratá nastrieľa.

3. Že Mesiac dostáva svetlo od Slnka a ako my na Zemi od Mesiaca, tak aj on ho od Zeme dostáva. Inak že Mesiac je také temné teleso ako Zem.

4. Že obyvateľom Mesiaca sa Zem predstavuje práve taká bakavá, ako nám Mesiac.

„Čo teda znamenajú svetlé a tmavé baky?“ chcel rozlúštiť Krutohlav; pri nesmiernom napnutí mysle a očí spozoroval, že temné baky predstavujú nižšie, rovnejšie časti, svetlé zase vrchy značnej veľkosti. Nemyslime si však, že veril iba sklu, ale o ich výške a o hĺbke dolín sa poučil tak, že stále sledoval tôňu, ktorá na ne padá od Zeme, ako aj od Mesiaca. Takto sa poučil, že to je jediná opravdivá cesta, ako vyskúmať výšku vrchov a hĺbku mesačných dolín, pokiaľ sa ta osobne nedostane. „Keď prídem na Mesiac,“ hovoril si Krutohlav, „môžem to všetko reťazami premerať. Tu ale, letiac na balóne, musím sa uspokojiť s ďalekohľadom a s matematickými kalkuláciami.“ Neprestával teda stále bližšie Mesiac pozorovať ďalekohľadom, a to tým viac, že vynašiel ľahší gáz (povetrie), ktorý ho skokom napred k Mesiacu hodil.

Krutohlav opisuje vrchy, ktoré na Mesiaci videl

Čím väčšmi sa k Mesiacu približoval, tým sa mu vyššie vrchy a hlbšie doliny ukazovali, ba mohutnejšie, ako sú na Zemi. Vedel veľmi dobre, že Chimborazo, ktoré je v Amerike a patrí medzi najvyššie vrchy, vypína sa 19 320 parížskych stôp nad hladinu mora, a teda iba 1017 častí z priemeru Zeme obnáša. Najvyšší vrch Zeme Dhaulágiri v Ázii má 24 150 parížskych stôp, a tak 812 čiastok z priemeru Zeme obnáša. Krutohlav ale zistil, že na Mesiaci sú vrchy omnoho vyššie ako na Zemi, lebo niektoré majú vyše 25 000 parížskych stôp a na oveľa menšom Mesiaci tvoria 214. čiastku z priemeru. Inými slovami, aby mal Krutohlav lepšiu predstavu o veci, určil, že vrchy na Mesiaci sú v pomere k vrchom na Zemi štyrikrát vyššie. To sa mu, pravdaže, len páčilo, lebo si sľuboval, že z týchto výšin s najlepšími ďalekohľadmi ustrojenými od Herschla bude môcť Slnko, ako aj iné nebeské telesá bližšie pozorovať i v budúcnosti napísať veľkú knihu, a to najmä svojim novým obyvateľom peknou tlačou zdeliť, alebo keď mu zostane čas, možno tieto nové veci zašle pánu Littrowovi do Viedne. Tak sa Krutohlav stále kochal a usmievajúc sa pod bajúz, ruky si šúchal.

Krutohlav meria výšky vrchov na Mesiaci

Keď vynašiel takú výbornú vec — že na Mesiaci sú vrchy, — neprestal ustavične Mesiac ďalekohľadom pozorovať, aby vynašiel ich výšku. Pri tomto zamestnaní, ktoré mu veľmi lichotilo, na večnú pamiatku pomenoval tieto vrchy po najchýrečnejších mužoch žijúcich na Zemi, aby vraj zemčania jeho zásluhy aj na Mesiaci oceniť vedeli. Tak vymeral, že Kyseľ — Purbach²¹ je vysoký 10 200 par. stôp, Vlk-Wolf²² 11 400 par. stôp, Revice — Hadley 12 600 par. stôp, Biela Hora — Mont Blanc 14 600 par. stôp, Chýtvor — Huyghens 19 800 par. stôp, Radýn — Dörfler 25 000 par. stôp.

A nakoniec Libnice — Leibnitz,²³ lebo bol zo slovanského rodu, k jeho úcte najvyšší vrch vyvolil a čím ďalej ho meral, tým väčšmi sa presvedčoval, že neobnáša ani viac ani menej ako 25 200 par. stôp! „Z Leibnitza teda,“ pomyslel si Krutohlav, „budem pozerať na končiny sveta, a to tým viac, že leží v spodnom okraji Mesiaca, pričom sa dostanem bližšie k telesám ako z prostriedku Mesiaca.“

Takto vynájdené a isté veci o byte Mesiaca, o ktorých sa na Zemi iba snívalo, popudili Krutohlava Mesiac ustavične a tým lepšie pozorovať, pričom si svätosväte všetko do knihy naznačil, čo skúsil.

Krutohlav meria hĺbku dolín a jám

Veľmi prirodzené sa mu zdalo, že keď Leibnitz obnáša 25 200 par. stôp, aj tá najnižšia dolina, odkiaľ sa meral, musí mať tiež toľko. Na takýchto prirodzene sa javiacich udalostiach nemeškal, ale chcel bližšie poznať aj jaskyne a priesmyky, ktoré sa mu predstavovali ako hrdliská oheň vyhadzujúcich vrchov, a neprestával skúmať ich veľkosť a hĺbku. Ozbrojeným okom teda vynašiel: Lambert²⁴ (Brmbolec), Euler²⁵ (Hrivoň), Antolycus (Kopitáš) sú 9000 par. stôp hlboké a dve a štvrť míle veľké. Endos (Hrboš), Pytheas²⁶ (Náchev) sú 11 000 par. stôp hlboké a 7 míľ veľké. Helicon (Smrdák) je 13 000 par. stôp hlboký, 4 míle široký a Bernoulli²⁷ (Stratistín) je 18 000 par. stôp hlboký, tri a pól míle veľký. Krutohlav si mnoho takýchto hĺbok a veľkostí naznačil, ale pomyslel si, že kým tieto svoje novovynájdené veci prichystá do tlače, dovtedy niekoľké poznámky urobia zadosť dychtivosti niektorých. Akože by sa z takéhoto vynálezu nebol Krutohlav zaradoval, keď na Zemi prebývajúcim dal o Mesiaci vedieť a sám sa poučil o tom, že na Mesiaci vrchy a doliny nájdeš. „No teda,“ myslel si Krutohlav, „aj tu tak ako na Zemi budem môcť chodiť z doliny do doliny.“ Ale predsa len sa mu to zdalo podivné, a preto zase len hlavou zakrútil a myslel ďalej.

Čo Krutohlav ďalej na Mesiaci pozoroval

Krutohlavovi bolo veľmi príjemné, že rozlúštil povrch Mesiaca na vrchy, doliny, roviny. Teraz nasledovalo vyskúmať — a to s istotou — akú vlastne majú vrchy podobu a aké sa oku poskytujú. Vytiahol svoj najlepší ďalekohľad a dlho hľadel na Mesiac, skúmal všetky potoky, kopce, vrchy i hole, až mu naposledy zo všetkého svitlo, že na Mesiaci sa nachádzajú dvojnásobné hlavné vrchy. Pritom si hlboko oddýchol, lebo tieto mu s vrchmi na Zemi nijako spolu padať nechceli. Napol teda znovu oči a uvidel, že:

1. Obrúčkovaté vrchy sa dajú všade rozoznať.

2. Hrebenaté vrchy sú časté.

Ešte lepšie sa o tom presvedčil, keď vynašiel, že obrúčkovaté vrchy na Mesiaci sú obyčajne vysoké reťaze vrchov, obtočené pravidelnými prsteňu podobnými rovinami a ich priestor obnáša v priemere mnohé míle. Ba čo viac, v prostriedku takéhoto prsteňa Krutohlav uzrel samostatne stojaci velikánsky vrch. Jal sa teda, aby sa sám o nich presvedčil, cajchnovať,²⁸ až sa mu poskytla nasledujúca figúra obrúčkovatých vrchov Plata a Eudoxa. Bol by aj iné hore vzal, ale mu na čase schádzalo.

Takýmto figúram sa Krutohlav nemohol dosť nadiviť, prečo mali práve takúto podobu?

Hrebenaté vrchy sa Krutohlavovi veľmi podobali na naše Zvolensko-Liptovské hole, a to tým činom, že z najvyššieho vrchola sa mnohé reťaze čiže hrebene na spôsob papršlekov rozprestierali do ďalekých končín na Mesiaci. Ba že takýmto papršlekovite rozptýleným vrchom niekedy aj obrúčkovatý vrch za stredisko slúži. Tak to ukazuje Kopernikus,²⁹ Antolycus atď. Ale pri takýchto výborných nálezoch šlo Krutohlavovi aj o to, aby ich nielen zreteľne opísal, ale aj očiam predstavil, ako asi hrebenaté vrchy na Mesiaci vyzerajú.

Koniec ukážky