Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Slovenské bájeslovie

Viliam Pauliny-Tóth

Objavte úžasný svet slovenských a českých e-kníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2020 Petit Press

Copyright ePub version © 2020 iAdverti

Copyright © 2020 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Viera Marková, Michal Garaj, Dušan Kroliak, Jaroslav Geňo, Jana Jamrišková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0600-3

Pôvodná publikácia

Viliam Pauliny-Tóth. Slovenské bájeslovie. Kníhtlačiarsky účastinársky spolok. Turčiansky Sv. Martin 1876. 109 s.

Bibliografické poznámky

Slovenské bájeslovie

Písal Viliam Pauliny-Toth, b. podpredseda Matice Slovenskej, č. člen učenej Srbskej spoločnosti v Belehrade, č. člen Srbskej Matice v Novom Sade, inšpektor evanj. A. v. cirkví a škôl Nitranského seniorátu, spravca Turč. Sv. Martinskej účastinárskej sporitelne, čestný mešťan v Kečkeméte, na Starej Turej, v T. S. Martine, v Mošovcach, v Kláštore, v Nem. Lupči a t. ď.

Turč. sv. Martin

Tlačou Kníhtlačiarsko-účastinár. spolku. — nákladom spisovateľovým.

1876

Slovutným a veľacteným pánom členom Matice slovenskej s bratskou úctou venuje spisovateľ.

Úvod

Drahí bratia moji!

Od viacej rokov úfal som sa, že toto moje skromné dielce raz Matica Slovenská — ako mi to v jednom jej valnom shromaždení už i prisľúbené bolo — za hodné uzná k prijatiu a vydaniu, a že Vám, Drahí Bratia moji! touto cestou sdeliť môcť budem výsledok mojích dlhých trudovín, jímžto — počnúc od r. 1843 — venoval som značnú čiastku svojích od prác, bojov a starostí svobodných chvíľ. No neprajný osud, alebo — mám-li dieťa pomenovať jeho vlastním menom — divoká zášť zlomyselných renegátov národa oproti všetkému, čo Slovenským sluje; pak netolerantnosť teraz panujúceho plemena; neprestajné denunciácie a huckania Maďarského a Nemeckého časopisectva; a konečne, jednostranné posudzovanie veci zo strany krajinskej vlády, primalo túto k vyneseniu nezpodievaného a voskrz neočakávaného výroku, nímžto smrť dekretovaná bola nad vedecko-literárným spolkom Matice Slovenskej, a súčasným shabaním jej veškerého imania, asi tisícim jej členom skrivodlive odňaté bolo jejich mozolne nadobudnuté vlastníctvo členovstva tohože vedecko-literárneho spolku, obsahujúco v sebe i doživotné, každoročne opätovať sa majúco bezplatné dostávanie Matičných spisov v hodnote 6, poťahmo 3 zl. r. č.

Týmto skrivodlivým vynesením výroku smrti nad naším vedecko-literárným spolkom, a súčasným ľubovoľným ohrožením v každom civilizovanom štáte váženej svätosti majetku: znemožnené bolo i vydanie tohto môjho dielca skrze Maticu Slovenskú, následkom čoho — nechcejúc, aby moje dlhoročnie trudoviny celky zanikly — zaumienil som si, vydať ho na vlastnie útraty, zčiastky žeby teraz žijúci vzdelanci národa aspoň ako tak upozornení boli na nevyrovnané krásy Slovenskej reči a bájeslovia, zčiastky žeby naši budúci vedomci a skúmatelia týchto drahocenných pokladov národa, alebo pokračovať mohli na namáhavej, mnou nastúpenej ceste zpytovania, abo pričinili sa k opraveniu toho, čo som ja snaď chybne poňal, a pričinili sa k napúteniu budúcich zpytateľov na pravú cestu skúmania duševních pokladov Slavian veľnároda.

V tejto podstati a s tymto smerom, prosím Vás, prijať ráčte tento môj spis s takou bratskou vďačnosťou, s akou Vám ho ja venujem; a jestli podarí sa mi ním i len v jednej Slovenskej duši roznietiť vrelú lásku k tymto našim pokladom, k jích skúmaniu a zpytovaniu: za moje dlhé práce hojne odmeneným budem.

V tejto podstati a s týmto smerom, opätne prosím, laskave prijať ráčte tento môj spis, Vy, Drahí Bratia moji, ktorí Ste ma dňa 12. septembra 1866 Vašou vzáctnou dôverou poctili, zvolivše ma ku boku našho nesmrtelného biskupa Štefana Moyzesa, a na miesto našho nezapomenutelného biskupa Karola Kuzmányho — jimžto budiž večná sláva a blahá pamäť! — za prvého podpredsedu Matice Slovenskej.

Desať rokov uplynulo od tedy; Vy sami najlepšie znať ráčite, zdáliž a v akej miere zodpovedal som ja po čas môjho deväťročnieho úradovania Vašej, vtedy vo mne zloženej dôvere; no akokoľvek rôzné byť môžu Vaše úsudky o mojom úradovaní pri spolku našej Matice, istý som jednoho, a to je, že Vy, Drahí Bratia moji, za zlomyselnú lož a hnusné osočovania považujete všetky tie drzé nápady, ktoré za Judášský groš najatí a všelijako uplatení nízko i vysoko postavení oplani bez cti a charakteru, behom tohto a minulého roku činili na česť a dobré meno Matičného úradníctva; áno, istý som toho, že viete, že tí Vami volení, a nadrečeným spôsobom počas trvania vražobného proti Matici namereného útoku perfidne stíhaní úradníci, menovite čo týče sa čistoty rúk, nikdy nehodnými nestali sa Vašej vzáctnej dôvery; a istý som toho, že veríte, že ktokoľvek na svete by roku 1874/5 stál bol na čele Matice Slovenskej: tou najatou zbojníckou luzou bol by musel ztiahnutým byť do bahna pohanenia, bol by musel opľutým byť chrachotinou satanskej zlosti, bol by musel biľagovaným byť skutkami bezčestia a oplanstva: aby — keď pre nenasytného molocha ubíjania Slovenského života, dozreje ovocie ubitia našho jediného literárneho spolku — aspoň ako tak plausibilným svetu predstaviť sa mohlo toto jeho Herodesovské usmrtenie.

Toto je môj náhľad o smutných osudoch našho jediného literárného, najvyšším riešením Jeho Cis. a Ap. Kr. Veličestva od 21. aug. 1862 ku vzdelávaniu Slovenského ľudu najmilostivejšie povoleného, vysokým pak nariadením pána kr. Uh. ministrapredsedy Kolomana Tisza od 12. novembra 1875 č. 4873 zrušeného ústavu, s ktorým zrušením súčasne shabaný bol i veškerý, bez muzeálnych sbierok 95.867 zl. 87 kr. obnášajúci majetok spolku; no popri tomto mojom náhľade, je mojim pevným presvedčením i to, že nadrečené zatvorenie a zrušenie našho literárného spolku, a skrivodlivé shabanie veškerého majetku Matice Slovenskej zo strany kr. Uhorskej vlády, stať sa mohlo jedine na základe zčiastky nepravých, zčiastky pak jednostranných informácií, nimiž zlomyselným neprajníkom tohože spolku podarilo sa mystifikovať Uhorskú vládu.

Že spomenuté informácie nepravé boly, to dokazuje nielen obsah vysokého ministerského nariadenia od 12. novembra 1875 č. 4873, lež dokazuje to i obsah tej reči, ktorú pán ministerpredseda Koloman Tisza, následkom Miletičovej interpellácie, v tejto záležitosti dňa 15. decembra 1875 povedať ráčil vo vysokej snemovni vyslancov; a že otazné informácie jednostranné boly, to dokazuje tá okolnosť, že dotyčne obžalôb, nimiž Matica Slovenská obviňovaná bola, ani predsedníctvo, ani výbor, ani úradníctvo spolku, ba ani len jedna jediná duša z domnelých vinníkov nikdy vypočutá a na zodpovednosť ťahaná nebola, tak, že zatvorenie a zrušenie Matice Slovenskej stalo sa mimoriadným spôsobom, bez riadného vyšetrovania.

Toto moje tvrdenie dokazujem nasledujúcimi dôvodami:

A. Vysoké ministerské nariadenie od 12. novembra 1875 č. 4873 hovorí, že zatvorenie Matice Slovenskej stalo sa z nasledujúcich príčin:

1. poneváč Matica Slovenská svojmu v 1 § stanov vytknutému cieľu pestovania Slovenskej literatúry a krásnych umení, ako sa to z jej zápisníc valných a výborových shromaždení, z jej veškerých ňou vydaných spisov a z jej účtov preukázalo, vôbec nezodpovedala, ba ani len zbížiť sa tomuto svojmu cieľu nevynasnažovala sa.

Toto obviňovanie naskrze nestojí, a zakladať sa môže jedine na nepravej informácii človeka alebo zlomyselného, fakta zúmyselne prekrucujúceho, abo do veci naskrze nezasväteného, ktorý tie zápisnice valných shromaždení a výborových zasadnutí nikdy nečítal; poneváč v tychže zápisnicach a poťahmo i v účtoch, sú až veľmi dostatočné dôkazy toho, že Matica Slovenská i literatúra i krásné umenia dľa najlepšej možnosti a svojim financiálnym silám primerane pestovala. A síce:

a) dotyčne spisby vôbec, mám česť uctive pripomenúť, že Matica Slovenská vydala desať dvojsväzkových ročníkov „Letopisu,“ v nichžto nachodia sa znamenité články z tych najrozličnejších odborov ľudskej vedy;

b) pestovala i poeziu; to svedčí vydanie „Zrínského pamätníka,“ vydanie výtečného drammata „Úklad a matka,“ zakúpenie práva vydávania všetkých básní Andreja Sládkoviča, zadováženie si práva vydania básní Jána Kráľa a Karola Kuzmányho; ďalej svedčí to vypisovanie odmien za dramatické práce a faktické udelovanie vypísaných odmien i akcesitov;

c) pestovala i hudbu; vydala znamenité dielo „Nauka súhlasu,“ a vo sborníku soberať dala národnie piesne i s nápevami;

d) pestovala i maľbu; veď sequestrujúca komissia len vo dvorane Matičného domu skonfiškovala 17 kusov olejových obrazov, z nichžto asi tretina, hlavne zo zámeru podporovania umelcov, na útraty Matice vyhotoviť sa dala; ba bol prípad i na to, že chudobný, do Itálie cieľom svojho ďalšieho vzdelania isť hodlajúci maliar, J. Temnák, dostal od Matice podporu, bez toho, žeby jej za to nejakú službu abo prácu bol vykonal;

e) pestovala konečne Matica Slovenská i výtvarné umenia; v sequestrovanom jej museume stojá dve práce pochvalne známého Peštianského sochára, Dunajského; medzi sequestrovanými peniazmi nachodí sa 3364 zl. 12 kr. určených výlučne len ku stavaniu pomníkov pre výtečných spisovateľov; medzi konfiškovanými rukopismi nachodí sa výborný pod tlač hotový spis L. Reusov o staviteľstve a t. ď.

Kto nepredpojate uváži všetky okolnosti, v akých pohyboval sa spolok Matice Slovenskej od počiatku svojho založenia, — kto uváži tie ťažkosti, s nimiž zápasiť mu prišlo pri jeho sriaďovaní sa, ktoré teprv roku 1869 po zadovážení si Matičného domu prevedené bolo, kto vie, že Slovenskí vedomci a spisovatelia, roztratení po chatrných mestečkách a dedinkách desiatich stolíc, kde nielen že na porudzí nemajú k štúdiám potrebné bibliothéky, ale dosť často ešte zápasiť jim prichodí i s vyhľadávaním si každodennieho chleba k výžive svojej a k výžive rodiny, — — kto všetko toto zná a nepredpojate uváži: ten zaiste uzná i to, že Matica Slovenská svojmu cieľu pestovania Slovenskej spisby a krásnych umení, behom tých dakoľko rokov, čo už riadne účinkovať mohla (od r. 1869 po r. 1874), dľa vyšeuvedených hodnoverných, poneváč zo zápisníc Matice čerpaných dátok, istotne až veľmi dostatočne zodpovedala.

Medzitym jeho excellencia pán ministerpredseda, ako vôbec v záležitosťach Matice, tak i ohľadom toho stanovami vytknutého cieľu Matice Slovenskej, ráči byť veľmi jednostranne informovaným; v jeho vysokom nariadení uvedený 1 § stanov, neznie totiž tak, ako sa to v tomže vys. nariadení udáva: „Cieľ Matice je pestovanie literatúry a krásnych umení,“ lež znie on takto: „Cieľ Matice je v členoch Slovenského národa mravniu a umnú vzdelanosť budiť, rozširovať a utvrdzovať; Slovenskú literaturu a krásne umenia pestovať a podporovať, a tym i hmotný dobrobyt Slovenského národa napomáhať a na jeho zvelebení pracovať.“

Z tohto doslovne uvedeného znenia 1 odseku stanov zrejmä vysvitá, že z tych viacej cieľov, ktoré Matica mala, ovšem bol jednym, a síce len na druhom mieste označeným cieľom, i pestovanie spisby a krásnych umení, ale že prvým a tak teda istotne hlavním cieľom Matice, dľa doslovne uvedeného odseku, byť muselo: budenie mravnej a umnej vzdelanosti v členoch Slovenského národa, a napomáhanie jeho dobrobytu a zveľadenia; a tuná smelým čelom v oči pozreť môže každý Matiční člen osočovatelom Matice, lebo v tomto ohľade vykonala Matice Slovenská viac, lež ktorýkoľvek iný, v oveľa prajnejších okolnosťach nežli ona sa nachodiaci spolok podobného smeru; ona vydala totiž „Myšlienky o zahradníctve,“ — vydala „Včelára,“ — vydala „Ovocinára,“ — vydala „Hospodára“; všetko to spisy znamenité a dôkladne sostavené, ktoré vyrovnajú sa podobným spisom ktorejkoľvek literatúry; a v rukopise nachodí sa v Matičnom archíve i viacej, tiež už pod tlač hotových, budenie mravnej a umnej vzdelanosti Slovenského ľudu za cieľ majúcich spisov.

No mravniu a umnú vzdelanosť v Slovenskom ľude budila Matica ešte i tym, že svojich dajednych vedomcov a spisovateľov, dľa svojich ovšem nadmier skromných síl, hmotne podporovala; že mravnieho držania akademickým žiakom, ktorí vykázali sa dobrými školskými svedoctvami udelovala podpory, jíchžto úhrnom udeleno len behom piatich rokov (1863 — 1867) 3920 zl.; mravniu a umnú vzdelanosť budila Matica vo Slovenskom ľude i posledne zavedeným vydávaním prostonárodnej knižnice, z ktorej ale — pre nespodievané pretrhnutie jej činnosti, len pár sväzkov vynsť mohlo.

Úhrnom vydala Matica Slovenská, asi za 10 rokov 42 rozličných menších väčších spisov, z nichžto dajedny boly aj nákladné, a dajedny aj také, ktoré od znalcov nielen v Uhorsku, ale i v zahraničí došly úplnej uznalosti; no a na takúto, a v tak neprajných okolnosťach, aké som pripomenul, vyvinutú literárnú činnosť nemôže sa už len naskrze povedať, že je to nič, ba že je to nie ani len „snaha“ po zblížení sa ku cieľu stanovami vytknutému. Isté je teda, že tento punkt vysokého ministerského výroku, zakladať sa môže jedine na nepravej informácii.

Uvedené vysoké ministerské nariadenie od 12. novembra 1875 č. 4873 ďalej hovorí, že Matica zrušená bola

2. poneváč Matica Slovenská — trebas dľa 2 § stanov, štátné záležitosti zretelne vytvorené boly z kruhu jej pôsobenia, predsa v mene spolku a pod jeho firmou učinkovalo sa záujmoch vlastiprotivnej slovanskej propagandy, čo poburujúcej politickej stránky; jej literárné pôsobenie bolo vraj úplne politickým, a ta namereným, aby sfalšoval sa dejepis vlasti; ba ešte i v samých ňou vydaných knihách rozširované vraj boly protivlastenecké bludné uky.

Na takto všeobecne držanú obvinu je ovšem ťažko odpovedať, a síce tym viac, že pri velikej elasticite pochopov o protivlastenectve a slovanskej propagande, z roka na rok kam diaľ tym širší objem akoby licitando dostáva sa tymto pochopom, — tak, že sú prepiati ľudia, ktorí už i Slovenský šlabikár za protivlastenectvo a Slovenský otčenáš za panslavistickú konšpiráciu vyhlasujú. No akokoľvek by sa komu ľúbilo nadrečené pochopy fixirovať, toľko voždy nezvratne stojí, že vysoká vláda pri všetkych valných shromaždeniach Matice voždy mala svojich komisárov, ktorí vzdor všetkého svojho ochotného a ostražitého bedlenia na protivlastenecké a panslavistické zjavy, takéto nikdy nepobadali a neskúsili; vysoká vláda voždy dostávala verný odpis všetkých zápisníc, ktoré sa krom toho ešte i tlačou uverejňovaly: nasledovne, jestli spozorovala niečo v nich, čoby — dľa jej pochopovania vecí — väčšmej týkalo sa bolo politického, nežli literárného pôsobenia spolku: voždy mala spôsob i moc, prietrž učiniť tomu, a zakázať, čo sa jej nepáčilo. Tak na pr. ako dozvedela sa, že predsedníctvo Matice dňa 8. januára 1875 na deň 20. tohože mesiaca svolalo riadné výborové zasadnutie spolku, a vys. ministerstvo dňa 19. januára 1875 pod č. 251 zakázalo ho, ktorý zákaz — samo sebou rozumie sa — zo strany spolku bez všetkého odporu pasluchnutý bol: celky podobne — jestli asnaď Matici za takúto vinu pokladá sa oboslanie slavnosti Uhorského hrdiny Mikuláša Zrínskeho, alebo slavnosti Českého spisovateľa Jungmana, abo slavnosti otvorenia Fraňo-Jozefovskej university v Záhrabe — dozvedeť sa mohla vysoká vláda o poťahmých, tiež cestou tlače uverejnených uzavretiach výboru, nimiž vysielané boly deputácie ku nadrečeným slavnosťam; jestli pak — dľa svojho náhľadu, videla v tom „protivlastenecké pôsobenie spolku v záujmoch Slovanskej propagandy čo poburúcej politickej stránky“: — mohla to práve tak vopred zakázať, ako zakázala spomenuté vydržiavanie výboru, a spolok by ju istotne i v tomto prípade posluchnul bol nielen bez všetkého odporu, ale i s povinnou oproti vrchnosti úctou. — Výbor Matice Slovenskej, keď vysielal nadzmienené tri deputácie, činil to bona fide, že čo literárny spolok koná len svoju povinnosť, keď zúčasťnuje sa na takýchto verejných, vrchnosťou dovolených, pre literatúru a vedu vôbec velevýznamných slavnosťach; keby Matiční výbor i len tušiť bol mohol, že vysoká vláda šípi v tom protivlasteneckú propagandu: istotne bol by sa zdržal vysielania i takýchto deputácií. A že výbor len bona fide činiť mohol, vysvitá i z toho, že on — menovite dotyčne Zábrabskej slavnosti — jedine nasledoval príklad dajednych popredních krajinských ústavov, ktoré na tejže slavnosti tiež zastúpené boly svojimi vyslanstvami.

Či snaď za poburovačne politické pôsobenie považuje sa pri udavších sa smutných a radostných, Najvyššieho trônu sa týkajúcich priležitosťach Maticou Slovenskou, k svojmu najmilostivejšiemu životodarcovi, slavne panujúcemu Cisárovi a Ap. Kráľovi Fraňovi Jozefovi I, z najhlbšej uprimnosti naších, jasnej dynastii Habsburgov oddaných duší prýštiaco sa osvedčovanie vrúcnej oddanosti a nezlomnej vernosti, akým viacej ráz prihlásila sa Matica Slovenská k svojmu najdobrotivejšiemu Pánovi a Kráľovi?

Či snaď poburovačne politickým pôsobením nazýva sa to, keď Matica Slovenská, zlomyselnými utrhači r. 1872 v č. 319 Pešťanskej „Reformy“ osočovaná, pozdvihne svojho hlasu a s úplnou doverou obráti sa ku kráľ. Uhor. ministerpredsedovi, jeho excellencii pánu Jozefovi Szlávymu, aby Uhorskej konštitucionálnej vláde osvedčila svoju uprimnú oddanosť, svoju vernosť k Uhorskej vlasti, svoju najochotnejšiu poslušnosť zákonov a vrchnosti a tejto zákonných nariadení?

Všetko toto robia v Uhorsku i Maďarské vedecké, literárnie a vzdelávacie spolky; nasledovne my voždy boli tej mienky, že čo dovolené je jim, dovolené je i nám, a bona fide mysleli sme, že nielen sám text, ale ani duch Matičních, panovníkom potvrdených stanov nieje proti tomu. Jestli ale vysoká vláda mala asnaď nejaké excepcie proti tomuto: nie našou, ale jej úlohou bolo vyzvať spolok Matice k premeneniu stanov, na toľko, na koľko by to asnaď od r. 1868 premenené pomery krajiny, a menovite požiadavky terajšej ústavnosti požadovaly.

Na konkretnejšie držanú obvinu, že literárné pôsobenie Matice bolo úplne politickým a menovite na falšovanie vlastenského dejopisu namereným, odpovedám, že to tiež nestojí. Matica literárne nikdy neúčinkovala v záujme tej či onej politiky; Matica Slovenská nikdy nefalšovala dejopis. Dejopisné otázky, ktoré tu i tu pojednávané boly našími historiografmi v Matičných spisoch, sú kritickými, voždy na základe hodnoverných žriedál osnovanými objasňovaniami udalostí, ktoré dialy sa pred tisíci rokami na priestore terajšieho Uhorska; takéto vedecké bádania historikov o drievnych udalosťach ale dovolené sú každému literárnému spolku v celom civilizovanom svete, a žiaden štát nearroguje si infallibilitu a samospatitelnosť vlasteneckej, dľa svojich náhľadov a — snaď len dľa náčasných potrieb — pristrihnutej histórie. Jestli avšak vysoká vláda asnaď i tieto kritické bádania naších historikov považovala za protivlastenecké: voždy mala dostatočného spôsobu jích rozširovanie zákonnou cestou t. j. v tlačovom zákone predpísanými prostriedkami prekaziť.

No tvrdí sa ďalej, že ešte i v tých Maticou vydaných školských knihách boly protivlastenecké bludné uky. Nato odpovedám, že Matica Slovenská — jako to zápisnice a účty dokazujú — všetkého dohromady, vydala len tri školské knihy, a síce: Hattalovú mluvnicu, Čulenovú počtovedu a Černého dvojsväzkovú čítanku; ktorá z tychto troch kníh obsahuje protivlastenecké bludné uky, je veru ťažko uhádnuť, a síce tym viac že Černého čítanku ešte i vys. kr. Uh. námestná rada (a síce jej prvý diel vynesením od 13. novembra 1864 pod č. 90335, a jej druhý diel vynesením od 12. decembra 1865 pod č. 94771) schválila a na kr. Uh. gymnasiach čo učebniu knihu zaviedla, a že do gramatiky a mathesi zapliesť protivlastenecké agitácie je predsa vary len nemožnou vecou. Nasledovne stojí to, že i druhý punkt vysokého ministerského výroku zakladať sa môže jedine na nepravej informácii.

Uvedené vysoké ministerské nariadenie od 15. novembra 1875 č. 4873 ďalej hovorí, že Matica zrušená bola

3. poneváč i majetok spolku, ohľadom na ustanovenia jeho stanov, a menovite na §§ 29. a 32., protipravidelne zavedovaný bol.

Prvý z uvedených odsekov (§ 29.) znie takto:

„Na základinu Slovenskej Matice obetované summy vydať sa nesmejú; ale založiť sa má z nich základina Matice Slovenskej a len úroky základiny a krom toho iné nepravidelné príspevky a z predania kníh a umeleckých výtvorov utržené peniaze upotrebiť sa môžu k zapraveniu bežných výdavkov, krom toho ponecháva sa na výbor v tej prípadnosti, jestli rozmožily by sa nepravidelné príjmy, z týchto jednu čiastku, čas po čase, priraziť ku základine.“

Všetko, čo tento odsek hovorí a nakladá, voždy svedomite a spravne plnilo sa; a to nám zo zápisníc a účtov Matice Slovenskej nikdy nikto nedokáže, žeby behom jedenásťročnieho pôsobenia našho spolku, kapitál Matice narušený bol býval.

Druhý z uvedených odsekov (§ 32.) znie takto: „Kym sa majetok a dôchodky Matice Slovenskej dostatočne nerozmnožia a neustália, sú všetky úrady Matice bezplatné.“

Na toto odpovedám, že veď — krom špeciálne honorovaných prác zapisovateľa — i boly bezplatné, t. j. dokým sa majetok a dôchodky Matice dostatočne nerozmnožily a neustálily; ale keď sa toto stalo, menovite keď Matiční majetok dosiahnul výšku 60.000 zl., pomýšlať sa počalo i na systemizovanie skromne platených dvoch úradníkov, ktorí by svoje intellektuálné sily službám Matice venovali. A systemizovanie týchto platov nariadilo samo valné shromaždenie spolku. Tak v jaseni r. 1866 skrze valné shromaždenie Matice vyvolený bol som ja za podpredsedu Matice, a poneváč žiadano odo mňa, abych zo Skalice prešiel do Martina bývať, za moje podvolenie sa tejto žiadosti, z naloženia tohože valného shromaždenia, vymeral mi výbor paušál ročitých 600 zl., pozdejšie pak svobodný byt v Matičnom dome a paušál ročitých 400 zl.; — podobne, keď r. 1869 zakúpený bol dom Matice Slovenskej, a hodlano museálné sbierky uložiť do tohto domu, zvolený bol pán Fraňo Sasinek za opatrovníka týchto sbierok, s tym, aby súčasne zastával i úrad Matičného tajomníka, za ktoré dva úrady daný mu bol plat ročitých 700 zl.; — pozdejšie, keď matičná základina dosiahla výšku viac lež 70.000 zl., r. 1874, podobne skrz valné shromaždenie vyvolený bol za pokladníka spolku pán Andrej Červenák, ktorému dan honorár ročitých 200 zl.

Nech ktokoľvek porovná tieto platebné výhody a emolumentami podobných úradníkov pri Pešť-Budínskych spolkov, kde len sekretári ročitých 2 — 3000 zl. platu tiahajú — a uznať musí, že tieto platy nadmier skromne vymerané boly, a že nimi — pri tak zveladivšom sa kapitáli spolku — naskrze neprehrešilo sa proti ustanoveniu 32. odseku stanov Matice Slovenskej, tym menej, že uvedené platy povolilo valné shromaždenie, k čomu vo smysle stanov, i úplne oprávnené bolo. Jestli ale vysoká vláda, dľa svojho náhladu, domýšľala sa, že systemizovaním týchto platov, valné shromaždenie Matice predsa asnaď prehrešilo sa proti ustanoveniu nadzmieneného 32. odseku Matičných stanov: nie našou, ale jej úlohou bolo, po obdržaní zápisníc patričných valných shromaždení spolku — ktoré zápisnice voždy riadne predostieraly sa jej — otazné uzavretia zastaviť, dať si jich objasniť, a potom dľa svojho dobrozdania alebo zmeniť, abo celky vyzdvihnúť. No toto nestalo sa nikdy, a preto my voždy považovali otazné uzavretia valného shromaždenia za také, jaké skutočne boly t. j. za riadné, korrektné a zákonné.

Nasledovne stojí to, že i tretí punkt vysokého ministerského výroku od 12. novembra 1875 č. 4873, zakladať sa môže jedine na nepravej informácii.

B. Čo som preukázal ohľadom vysokého ministerského nariadenia od 12. novembra 1875 č. 4873, to isté stojí aj o reči kr. Uh. pána ministrapredsedy, ktorú dňa 15. decembra 1875 v záležitosti zatvorenia Matice Slovenskej predniesol vo vysokej snemovni vyslancov, t. j. i táto zakladá sa na nepravej a jednostrannej informácii.

Tym poriadkom ako v tejže reči prednášané boly obžaloby proti našmu spolku, robiť budem svoje, na pravde a skutočnosti sa zakladajúce poznámky na tieže obviny.

Pán ministerpredseda K. Tisza hovoriť ráčil

Koniec ukážky