Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Výtvarné umění na Slovensku

(ukážka)

Josef Polák

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2013 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2013 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Bohumil Kosa, Katarína Tínesová, Patrícia Šimonovičová, Andrea Jánošíková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0019-3

Pôvodná publikácia

Josef Polák. Výtvarné umění na Slovensku. Slovenská čítanka. Nákladem Emila Šolce. Praha 1925. s. 470 — 528.

Bibliografické poznámky

Josef Polák: Výtvarné umění na Slovensku

Slovenská čítanka. Druhé, zcela přepracované vydání, připravené péčí Moravsko-slezské Besedy v Praze

Uspořádal Jan Kabelík.

V Praze 1925

Nákladem Emila Šolce v Praze

Výtvarné umění na Slovensku

Prehistorie Slovenska se končí devátým stoletím. Nejdůležitější její epochou je období prvního přímého styku s říší římskou. V řetěze pevností a vojenských táborů, který na místech nejstarších přechodů vytvořil z Dunaje hranici, seznamovala XIIII. legie barbary s vysokou kulturou římskou. Římané měli i na pravém břehu Dunaje svoje přední hlídky, pevnůstky na Děvíně, u Stupavy, u Komárna, pak při ústí Hronu a Iplu a ve všech těch místech sebrala musea, zejm. bratislavské, komárenské i peštská, dosti památek.

Křesťanství se šíří po Slovensku od 9. století, a bylo historickým posláním říše české, k níž Nitransko také po době velkomoravské náleželo, získat pohanský lid křesťanství a západoevropské vzdělanosti. Vliv zemí českých byl silný a pravidelný, zejména po založení pražského biskupství (975), jehož diecésí bylo i Nitransko. S křesťanstvím přichází na Slovensko i románské umění, a koncem 10. stol. jistě už byla po Slovensku řada kostelíků, nejen v Nitře na hradě knížecím, ale i na hradech jiných kmenových knížat. V 11. i 12. stol. už se uvádí řada Kostelan, Kostelců a Kostolan.

Prvními křesťany byli totiž již z politických příčin knížata a shora od nich se pak šíří křesťanství na družinu a dále mezi lid. Ten se ovšem dlouho, po staletí, držel houževnatě starých pohanských zvyků a jako v Čechách i zde jen zvolna zapouštěla víra Kristova kořeny mezi obyvatelstvem řídce osídlených krajů. Ostatně těžké doby maďarských nájezdů, pád říše velkomoravské a nové státní svazky nepřinášely dostatek potřebného klidu, aby se vžila zaváděná kultura evropská. A na konci období hrozný tatarský vpád rozmetal všechny památky nejstarší kultury Slovenska.

Nejstarší kostelíky, jako první kostelíky všech skoro založení, i pozdějších, byly dřevěné. Nejvýznačnější postavení v náboženském životě Slovenska měla Nitra a tam asi r. 830 vznikl první křesťanský kostelík, dřevěný, a dlouho asi v zemi jediný. Teprve, když tam sv. Ladislav založil biskupství, postavena budova kamenná, z níž něco zbytků se nám zachovalo ve spodní stavbě nynějšího chrámu.

Za sv. Štěpána si založili opodál, na Zuberské hoře, benediktini klášter, domov sv. Zoërarda a Benedikta, prvních národních světců slovenských. Také sv. Ladislav uvedl do země benediktiny, a ti si založili klášter a kostel v Hronskem Sv. Beňadiku. I na skalce u Trenčína, kde sv. Zoërard poustevničil, vznikl 1220 benediktinský klášter a j. v.; ale ze všech těch staveb, jistě už i kamenných, nic nezbylo. Přicházejí i jiné řády. Někdy poč. 12. stol. založeno premonstrátům probošství a klášter Bzovík, ještě před vpádem Tatarů klášter a kostel v Jasově a předtím už probošství v Lelesu v Zemplíně. Všechna tato založení, nadaná rozlehlými statky, mají význam též pro hospodářskou kolonisaci. Jejími průkopníky jsou i cisterciáci, kteří koncem 12. věku povoláni z Francie a zejména počátkem 13. stol. mnoho budují; tehda vnikají z Polska do Spiše a Šariše. Toho původu je Štiavník a i Bardiov. Ale ani z těchto, namnoze rozlehlých staveb bohatých řádů nezachovalo se nám téměř nic.

Koncem 12. stol. silné proudy kolonisační vyvolaly horlivou stavební činnost, která se v následujícím století ještě stupňuje; a z té doby už zbyla řada památek, z nichž se přece dovídáme leccos o románské architektuře Slovenska.

Vliv pražského biskupství přinesl sem rotundy; zachovalo se nám jich několik, ovšem namnoze pozměněných častými přestavbami, na př. ve Skalici, v B. Štiavnici se spodní kostnicí a v Kremnici z hradních rotund, v Béni nad Hronem, a snad je takovým posledním zbytkem i kulatý karner v Bijacovcích u Spiš. Podhradí; umělecké ceny z nich nemá žádná. Cennější jsou památky klášterní. Mnišské stavby nesou obyčejně karakter zemí, z nichž řády přišly: cisterciáci z Francie, benediktinské hlavně s vlivy jižními.

Z nich nejpozoruhodnější je farní kostel v Deákovcích, v bratisl. župě. Na důležité křižovatce starých cest obchodních založili si tu sídlo benediktini. Počátkem 13. stol. byl asi postaven dnešní kostel kamenný. Třebaže byl v částech později přestavěn, je dobrým příkladem benediktinských staveb. Je to dvojkostel. Spodní je trojloď s třemi apsidami 4 páry sloupů. Vrchní kostel utrpěl přestavbou; byla to trojloď, lodi dělily dvě zídky, stojící na pilířích spodního kostela, a ve zdech po 6 půlkruhových otvorech. Také vrchní kostel uzavírají apsidy, střední s 3 okny. Na západním průčelí dvě věže vnikají do lodi, jejich vnitřní hrany sedí na prvním páru pilířů a přízemí jejich je pokračování bočních lodí. Střízlivá klášterní basiliková stavba bez ozdob, jen apsidy členěny a vyzdobeny obloučkovým vlysem románským.

Benediktinské bylo také opatství v Janošovcích nad Rimavou, z jehož kostela máme zbytky v dnešním kostele janošovském. Byl to prostý kostelík o jediné lodi s apsidou, portál vyzdobený 2 páry sloupků. Bývalé probošství ve Spiš. Kapitule rozšířilo svůj románský kostel, vystavěný na konci 12. stol. a po tatarském zpustošení znovu zřízený, do dnešní goticky vybudované katedrály. Byla to románská basilika, k jejímuž řádkovému zdivu užito vápence. Celá západní část všech tří lodí i s oběma čtvercovými věžemi se sdruženými okny na západním průčelí stojí podnes. Také zde spočívají věže vnitřními hranami na prvním páru pilířů. Jedinečný svým půdorysem je premonstrátský kostel v Béni nad Hronem. Vznikl v době, když už jinde kvetla gotika, není čistě románský, ale na Slovensku, kde čistě románských památek zbylo jen málo, je charakteristickou ukázkou výzdoby románské. Je to jednolodní stavba, o jejíž bohatosti svědčí už sedmistranné zakončení kůru. Po stranách lodi dvě kaple s apsidiolami o 5 stranách tvoří příční loď. Na západním průčelí čtvercové věže se združenými románskými okénky, obloučkovým vlysem zdobené, mezi nimi rozměrná síň s emporami po 3 stranách. Ačkoli byla přestavována, naposled 1722, je to jedna z nejvýznačnějších památek pro svou bohatou výzdobu portálu se dvěma páry sloupků i vnitř budovy, kde jsou hlavice všude plné stylisovaného a silně plastického listoví, mezi nímž se vyskytují i lidské a zvířecí postavy, ba i celá lovecká scéna.

Nejvíce zbytků románské architektury a výzdoby se nám zachovalo v malých vesnických kostelících většinou až ze 13. století. Byly obyčejně jednolodní s věží, v celé šíři západního průčelí, buď vestavěnou nebo představěnou, s uzávěrem buď rovným nebo půlkruhovým. Vyskytují se však i drobné basiliky se 3 apsidami nebo s hlavní lodí rovně ukončenou. V Nitransku nám zbylo několik takových kostelíků: v Klátově Nové Vsi u Žabokrek s rovným uzávěrem lodi, věží i portálkem, zdobeným párem sloupků, v Diviakách u Prievidze, v Radešovcích zbyla věž románská, ve Vítkovcích portál, v Dechticích na hřbitově kostelík z první půle 13. století, hřbitovní kaple v Dražovcích pod Zuberskou horou s galerií nad vchodem, v Krušovcích se 2 věžemi a pozdějšími freskami a j. V Trenčansku prosté kostelíky na hřbitově v Bánovcích a v Kamenné Porubě, v Haluzicích u Bošáce. Ve Zvolensku v Babiné dosud stojí loď s věží před západním průčelím, sanktuář si vystavěli 1771 nový, v Sásech se připíná na loď čtvercový chor s apsidou a věží vestavěnou, na kopci nad Španiou Dolinou má kostelík dosud románskou apsidu. Řada je jich čistě románská, ale na mnohých mísí se mezi románské už i prvky gotické. Taková je basilika v Dobronivé se 2 páry pilířů; chor je rovně zakončen, románsky zaklenut, boční lodi mají apsidy. Věž je tu vestavěná. V Hájnikách, oblíbeném loveckém sídle Matyášově, byl už kostel za gotiky přestavěn. V Hontě máme takové zbytky v Malém Kesově a v Sičínce; v Šiahách zbyl portál; v Iliji je jednolodní kostelík z vrcholu románského období, v jehož výzdobě najdeme i řadu zvířecích postav. Zejména pěkný je portál se zrůdami zvířecími na hlavicích krásně členěných sloupků; mezi sloupky jsou pásy seskupených kosočtverců, oblíbené v první půli 13. století, a typické románské knoflíky. V Gemeru za zmínku stojí ze 13. stol. kostelík v Šivěticích, Ochtiné, Rimavském Brezovu. V severozápadní části Slovenska jsou takové zbytky v Žilině (na Závodí). V Zemianské Ludrové u Ružomberka je farní kostelík s lodí už goticky přestavěnou, ale románské kněžiště je neporušené; je už z doby přechodní, právě jako jednolodní kostelík na návrší u Jezernice se zbytky věže na záp. průčelí. Vůbec lze povšechně říci, že románský sloh na sever nevnikl nikam; co zbylo, jsou vesměs památky pozdní. V Šariši jsou jen v Prešově zachovalé zbytky prvního kamenného kostelíka se spodním kostelem — kryptou pod zvýšeným sanktuářem; tvoří severní loď gotického rozšíření kostela sv. Mikuláše. Ve Spiši kromě zbytků v Kapitule a blízkých Bijacovcích není nic. V Abaujsku je nejpozoruhodnější kostel ve Svinici, přechodní; na jihu, při dolním Hernadu, je ovšem řada čistých románských stavbiček, ale už za státní hranicí, stejně jako krásný románský kostelík v Karči, těsně při hranicích Zemplína, nebo v slovenské dědině Bíru, při hranicích Novohradu.

Většina těch kostelíků je už z doby, kdy proniká gotika. Domácí stavitelé těch malých vesnických kostelíků jen zvolna a neradi opouštějí způsob stavby, jemuž se jednou už naučili, a lid, jako podnes konservativní, při stavbách chrámových jen těžko opouští vžité formy a výzdoby svých prvních křesťanských kostelů. Opozděnost, vysvětlitelná už samým okrajovým položením země, stupňovaná těžko přístupnými, odlehlými kraji horskými, opakuje se i později.

V těch malých zbytcích románských památek stavitelských zachovalo se nám i několik zbytků výzdoby kamenické a malířské. Upozornili jsme už na některé. Z nejlepších je románský lev ve Spiš. Kapitule, pracovaný z téhož vápence jako románské zbytky Kapituly, jenž stál asi se svým protějškem u paty jižního portálu, zbořeného při rozšíření katedrály. Z nástěnných maleb, kterými byly v době největšího rozkvětu románského slohu vyzdobovány celé prostory kostelní (nahrazovaly skrovnou výzdobu kamenickou) a namnoze i zevně, zachovalo se nám málo. Tím pozoruhodnější v Šivericích v Gemeru. Byla tam zpod obílení objevena řada fresek z různých dob. Pod cyklem pašijí někdy z konce 14. věku nalezeny starší fresky ze samého konce románského slohu ve dvou řadách; hořejší vypravuje život sv. Markéty — nad hlavami figur po zvyku 13. stol. jsou iniciály, pozadí je tmavomodré — spodní řada, Umučení Páně, je dílem téže ruky.

Ze světských staveb románských se nám nezachovalo nic. Máme jen zprávy, že už v zemi stojí hrady, Nitra dokonce už od 9. stol., Bratislava už 1042, Těkov, Komárno, Šintava, Hlohovec a pak už ve 13. stol. hrady v Pováží a po celém Slovensku; ale četné pozdější přestavby zakryly jejich románské jádro. Ani z drobného umění nemáme vlastně nic mimo několik malých krucifixů, ostatně asi cizího původu, jako v museu baňskobystrickém a Východoslovenském.

Gotika našla na Slovensku příznivou půdu. Bela IV. reorganisoval zemi, zpustošenou Tatary, a na jeho pozvání hrnou se sem ze všech stran osadníci, nejvíce Němci. Byla-li první kolonisace, v románském období, hlavně rolnická — je teď řemeslnická a hornická. Vedle církevních velmožů a řádů, kteří byli za románského období největšími hospodáři a budovateli, rozmáhá se a sílí nový stav, šlechta rodová. V ní vznikl gotice velký stavebník, jak toho dokladem nepřehledná řada skalních hradů a hrádků vybudovaných v gotice. Ale mnohem víc se účastní v tom ruchu stavebním města, nově donesená organisace osadníků, které jedno za druhým vyvstává v 13. a 14. stol. po celém Slovensku od Bratislavy, po Košice, Prešov a Bardiov, ve Spiši Levoča, Kežmarok, i řada osad kovkopů v Kremnici, B. Štiavnici, Zvolenu.

Když někdy v polovici 13. stol. navštívil Uhry Villard d’Honnecourt, francouzský stavitel katedrál, mohl si už do svého zápisníku, jenž se zachoval, zakresliti celou řadu gotických motivů, které tu viděl. Ale románské umění nedalo se hned zatlačit; ve Spišské Kapitule na př., kde portály, postavené po tatarském zpustošení, ukazují už gotiku, dostavují si ještě po 1273 jednu z věží románsky.

I na gotických novostavbách se chce románské umění uplatnit; vytvořil se sloh přechodní, jenž měl význam nejdéle u kostelů klášterních a dlouho vyznívá na stavbách vesnických kostelíků, kde se ještě ve 14. stol. najdou, hlavně ve výzdobě, četné románské vzpomínky. Nejzajímavější z nich, obloučkový vlys, vepsal se tak do obliby lidu, že jej můžeme stopovat po celou gotiku, že pak mocně oživuje v renesanci, i na stavbách monumentálních, a že je to podnes nejoblíbenější motiv, kterým si lid vyzdobuje průčelí svých vesnických zděných domků.

Z klášterních uveďme jen příkladem Lapis refugii, kde si kartuziáni na památku tatarského vpádu vystavěli klášter a kostel. Jednolodní gotický kostelík budují až do r. 1305, ale na jeho zříceninách podnes najdeme plno románských reminiscencí.

Z kolegiátních kostelů ustoupil za gotiky románský kostel biskupský v Nitře novému umění, ale ani gotická novostavba se nám nezachovala.

V Hronském Sv. Beňadiku vznikly místo románských staveb, zničených ve 14. stol., budovy gotické, ale husité je zle poškodili, takže přestavba byla nutná, a 1483 byl kostel opět vysvěcen. Po požáru r. 1881 musil býti tak důkladně obnoven, že kromě disposice je vlastně nový. Je to síň o 3 lodích, skoro 40 metrů dlouhá, se dvěma prostými věžemi na čtvercových základnách.

Ve Spišské Kapitule už románská basilika ve 14. stol. nepostačovala. Rozšířili si dóm tak, že celá západní část románské basiliky i s věžemi zůstala, zdivo zvýšeno a vyvedeno dál na východ, kde vystavěn i nový kůr. 1382 přistavěna i kaple Božího těla. Ale v 15. stol. už zase nevyhovuje a položen základ k sanktuáři podnes stojícímu, provedenému zejména 1472 — 78. Tehda byl i celý ostatní kostel přebudován a pojat plán ku přístavbě krásné kaple t. zv. Zápolské, podle bohatého zařízení z darů palatina Štěpána Zápolského a princezny těšínské Hedviky, jeho ženy. Kaple, vystavěná do 1488, je jedna z nejpěknějších památek pozdní gotiky na Slovensku. Dóm je síň o 3 lodích stejné šíře, a jeho nízká klenba působí těžkopádně. Kůr je vyvýšený, nepoměrně vysoký, s velikými až do klenby zasahajícími 3 okny v uzávěru.

V Bratislavě bylo proboštství s hradu přeneseno do městských hradeb. Jeho kostel jest jedna z nejvýznačnějších památek. Byl stavěn asi už koncem 13. stol., ale vysvěcen až 1452; ostatně bylo hned zase třeba stavět nový kůr, a staví se do konce století. Předsíň na jižní straně je poslední kapitolou stavby, z poč. 16. stol.

V Trnavě kapitulní kostel založen za Ludvíka Velikého, počátkem 15. je hotov. Jeho přestavba v 17. a 18. stol., kdy Trnava byla útočištěm arcibiskupství ostřihomského, nesmazala zcela karakter basilikové trojlodi. Tehda dostaly i obě věže na západním průčelí nynější podobu.

Probošství premonstrátů ve Zniově, založené 1252 Belou IV., vystavělo si kostel Matky Boží, jednolodní s chorem rovně zakončeným. Jesuité, kteří tu měli později sídlo, jej přestavěli, takže z gotiky zbyl jen chor a triumfální oblouk, kruchta a okna.

Jen části gotické stavby benediktinské zbyly z kostela v Pogranicích (Nitransko) a trosky z krásného klášterního kostela v Piešťanech s rozlehlou kryptou pod kněžištěm, někdy ze 14. stol.

Mnohem mohutněji zavládla gotika v městech. V nich pod ochranou výsad a hradeb rychle klíčí a rozvíjí se nový život. Brzo se zvedá všude na nejvýznačnějším a nejbezpečnějším místě, obyčejně čtyřhranném náměstí, chlouba města, kostel, projev náboženského cítění, ale i měšťanského sebevědomí a svědectví blahobytu. Tam, kde město vzniklo z vesnice, v níž byly už domky seřaděny podél silnice, bylo na hlavní ulici, jakž takž rozšířené, dost starostí s místem na velkou, důstojnou budovu kostelní; tak na př. v Košicích nebo v Prešově.

Osady kovkopů, jinak organisované, hradí si města až později; kostelíkům vyhrazovaly malá návrší stranou od nejrušnějších náměstí neb i za osadou a zajišťovaly je malou pevnůstkou, castrum, jako je podnes vidíme v B. Bystrici a j. městech kovkopů.

Od poloviny 13. stol. až do počátku dvacátých let 16. stol. vládla gotika po celé šíři Slovenska a ovládla je tak, že dala ráz celým krajům do dnešních dnů. To velké množství staveb není ovšem umělecky nijak významné, nikde tu nevzniklo středisko, třebas je tu celá řada honosných staveb, která svědčí o velkolepém hospodářském zesílení měšťanstva ve stol. 14. a hlavně 15., kdy byla provedena většina velkých staveb. Katedrála nevznikla žádná, jen náběhy k ní. Ve výzdobě jsou většinou dobré průměrné výtvory. Klenby jsou nejčastěji křížové, v pozdějších obdobích síťové a hvězdicové. Vedle jednolodních kostelíků menších měst stavějí si větší města s počátku basilikové trojlodí, v době největšího rozmachu, v 15. stol., ovládá vše síň, ve všech třech lodích stejně vysoká, a rozšířil se i jakýsi typ přechodní mezi oběma způsoby založení, kde hlavní loď sice vyčnívá nad boční, ale ne tak vysoko, aby bylo místo pro vlastní okna. Nejzajímavější jsou kostelíky dvojlodní, jichž se nám po městech a hlavně po vesnicích zachovalo velmi mnoho.

Rozkvět Prahy za Karla IV. přilákal nejen na universitu, ale i do huti sv. Víta leckterého učedníka a z těch rukou, které tesaly na stavbách pražských 14. věku, najdeme i leckteré na př. daleko až na východě na košickém dómě, nejmonumentálnější stavbě celého Slovenska. Nejvíc se stavělo pod německými vlivy. Ale byli to většinou domácí mistři, kteří zejména v 15. stol. prováděli i velké stavby. U mnoha chrámů neznáme zatím přesně dobu vzniku a při konservativním užívání forem je ji mnohdy těžko určiti.

Města nově založená si ovšem nestavěla hned velký chrám, nýbrž jen malý provisorní kostel dřevěný, jako se nám o něm zachovala zpráva v Košicích, tehdy ještě privilegované král. vesnici, z půle 13. věku. Někdy v třetí čtvrti toho století odhodlali se postaviti kostel kamenný v sousedství dřevěného, ale vystavěli kněžiště a kryptu pod ním, teprve když dosáhli městských práv. Město bylo třeba nejprv zajistit nákladnými hradbami. Vítězný oblouk prozatímně zaplnili zdivem, a tak vznikla podnes stojící kaple sv. Michala, krásná a tím vznikem nezvyklá architektura raněgotická s průčelím, jež je vlastně průřezem kostela. Košičtí se pak nadlouho spokojili malým zděným kostelíkem jednolodním se stropem jen dřevěným, jenž vznikl místo prvního kostela dřevěného. Až když byl kostelík zle poškozen požárem a město se zatím rozmohlo na bohaté obchodní středisko, pustili se brzo po r. 1378 do stavby velkého dómu. Je to mohutná trojlodní stavba basiliková s vějířovitě seskupenými kaplemi při rozlehlém choru. Na západním průčelí založeny dvě věže, ale k jejich dostavbě nikdy nedošlo: severní po 5 poschodích dostala už v renesanci helmu jako sv. Vít a jižní přes vydatné podpory i krále Matyáše se nedostala nad loď. Kněžiště zasvěceno už před r. 1437, ale stavba trvala až do začátku 16. století, třeba se v posledních desítiletích pracovalo hlavně o přístavbách a vnější výzdobě. Známe celou řadu stavitelů toho 150-letého budování (i „Wentzel Prager“ tu staví); umělecky nejzdatnější z nich byl mistr Štěpán, největší umělecká postava gotické architektury na Slovensku. Je až z pozdní gotiky, ale pravý umělec. V Košicích ho můžeme stopovati při práci od šedesátých let 15. století. Jeho košické dílo, žel, po poslední restauraci nebo vlastně novostavbě dómu z konce 19. stol. mnoho už nám o něm nepoví, ačkoli tu zbyl nedotčeně velkolepý svatostánek z roku 1463 — 4. Portály košického dómu jsou také jeho prací, i o věžích na vnější výzdobě pracoval; zejména jižní předsíň jest jeho dílem. Příklad svého umění ukázal Štěpán Košický v Bardiově r. 1464, kdež znovu zaklenul kostel sv. Jiljí, dnes už takě zrestaurovaný. Město prokázalo mu svoje uznání tím, že tam dalo vytesat v triumfálním oblouku jeho poprsí. Pro Bardiov tesal 1465 i svatostánek (pastoforium). Poznáme dále ještě některé jeho stavby. Roku 1499 není už na živu; posledním dílem byla asi jižní předsíň košického dómu z r. 1498.

Košice nejvíce připomíná kostelík v Sabinově, zvláště jeho portálek portál michalské kaple. Je to basiliková trojloď z 15. stol. V Bardiově seděli do 14. stol. cisterciáci, a když se nechtěli vzdát svého mateřského kláštera v Kopriwniczi, dal Ludvík všecky jejich statky bardiovským měšťanům. Tehda se dalo město do budování trojlodního basilikového kostela sv. Jiljí. Jediná jeho věž je vestavěna do jihozápadního rohu prostory chrámové. Ale stavbu vedl neumělec, takže hrozila v polovici 15. stol. zřícením. Přestavbu svěřili bardiovskému mistru Mikulášovi, jenž vystavěl i nový chor, ale také on stavěl špatně, takže mu klenba r. 1464 spadla. Zachráncem byl, jak už jsme řekli, košický mistr Štěpán. Jižní předsíň a kapli nad ní vystavěl pak 1482 mistr Urban a věž vyvedl do výše 1486 Jan Stemazek. Prešovští měli nejprv jednolodní kostel z přechodní gotiky s kryptou pod vyvýšeným kněžištěm. Když se v 15. století odhodlali k novostavbě, vznikla ze starého kostela a jeho sanktuaria dnešní sev. loď. Je to bohatě vypravená, ale ne dost umělecky provedená síň o třech stejně širokých lodích, rozdělených 5 páry mohutných osmibokých pilířů. V zajímavé klenbě se žebra protínají a splétají v uzly. V západním průčelí, v šířce hlavní lodi je věž o 6 poschodích s portálem v přízemí. Hlavní portál na jižní straně s předsíní a severní portál pozdněgotický jsou nejvyzdobenější částí této krásné, nerestaurované památky.

Nejvíc památek se nám zachovalo ve Spiši; celá Spiš je vlastně gotická. Na 200 chrámů a kostelíků tu je po městech a dědinách. Velké stavby pocházejí až z doby největšího rozkvětu měst, hlavně z 15. století, kdy si je postavili místo jednolodních kostelíků z doby přechodní gotiky. Takový jednolodní kostelík si postavili v Levoči už někdy koncem 13. stol. a jeho sanktuář se nám zachoval z části v sakristii dnešního kostela sv. Jakuba; je to skoro opakování prešovského. Sv. Jakub je prvním náběhem k stavbám síňovým. Stavěli jej postupně dva mistři; druhý byl zručnější a změnil v lecčems původní plán. Té změně netřeba přičítat různé rozpětí klenebních polí, zmenšující se čím blíž k sanktuáři; snad to byl zamýšlený perspektivní klam, aby se dosáhlo ještě větší hloubky kostela, 50 m dlouhého.

Poznámky

[1] Žije na Slovensku řada umělců národnosti maďarské a německé, jako v Košicích Ludvík Csordák, žák Mařákův na pražské akademii, Halász-Hradil a grafik Kron, v Michalovcích Th. Mousson, grafik Tichy v Rožňavě, v Tatrách Katona, Körzeghi-Winkler a Boruth, ve Sliači B. Pór, v Kremnici Angyal a j. v Lučenci Komárně, Bratislavě.