Mopslík, ktorý
chcel byť včielkou

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na
www.albatrosmedia.sk

Bella Swift

Mopslík, ktorý chcel byť včielkou – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všetky práva vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Prvá kapitola

„Poďme sa hrať!“ zaštekala Peggy a pustila tenisovú loptičku v záhrade k ockovým nohám. On síce počul iba „haf“, ale Peggy dúfala, že ak bude poriadne vrtieť skrúteným chvostíkom, porozumie jej.

„Prepáč, Pegs,“ ospravedlnil sa ocko a pohladkal mopslíčku za ovisnutými ušami. „Musím pozbierať jahody.“ Odtrhol guľatú červenú bobuľu a položil ju do misky.

Bol na svoju záhradku hrdý. Keď bolo slnečno, často vytrhával burinu, kosil trávnik a polieval ovocie a zeleninu. Peggy mala prísny zákaz vykopávať v úhľadných hriadkach diery, hoci pôda bola skvelé miesto na zakopanie kostičky. Nikdy nevieš, kedy ťa premôže hlad…

Keď s loptičkou cupitala preč, všimla si Tigra, pásikavého ryšavého kocúra, ktorý býval u susedov, ako sa opaľuje na streche záhradnej kôlne.

„Ahoj, Tiger,“ oslovila ho s nádejou. „Nechceš sa…“

„Nie, nechcem sa s tebou hrať, prasací chvost,“ prerušil ju a zelenými očami na ňu zagánil. „Driemem. Aspoň sa o to snažím.“ Tiger natiahol huňaté ryšavé telo, pretočil sa a znovu zaspal.

Peggy si vzdychla. Tiger bol strašný frfloš.

„Ja sa s tebou zahrám, Peggy,“ ozval sa jemný hlások z opačnej strany záhrady.

Peggy sa rozbehla po tráve popri kvetinových záhonoch s levanduľou, ibištekom a hyacintom až k drevenému zajačiemu kotercu.

„Ahoj, Coco.“ Pritlačila sploštený nos na pletivo, aby pozdravila čiernobielu zajačicu v koterci.

„Zahrajme si hádaj, na čo hľadím,“ nadhodila Coco.

„Jasnačka,“ súhlasila Peggy. Túto hru mala Coco najradšej. „Môžeš ísť prvá.“

Zajačica pokrčila nosom. „Hľadím na niečo, čo sa začína na písmeno M…“

„Je to mrkva?“ skúsila Peggy.

„Áno!“ zvolala Coco užasnuto. „Ako si vedela?“

„Šťastná náhoda,“ odvetila Peggy. Zvyčajne to bola mrkva. Alebo reďkovka. Alebo seno. Coco nebola na vine – v koterci toho veľa nemala.

„Mám niečo ďalšie,“ pokračovala Coco a zavrtela huňatým chvostíkom. „Hľadím na niečo, čo sa začína na písmeno C…“

„Cibuľa,“ tipla si Peggy.

„Nie,“ odpovedala zajačica. „Je to Chloe!“

Peggy sa otočila a zbadala Chloe, Ruby a Finna schádzať z terasy na záhradu. Decká sa vrátili zo školy! Peggy nadšene zaštekala, rozbehla sa priamo ku Chloe a skočila svojej najlepšej kamoške do otvorenej náruče.

Peggy milovala všetky tri deti, ale s Chloe ich spájalo výnimočné puto už od prvého stretnutia.

„Chýbala si mi, kým som bola v škole, Peggy,“ priznala Chloe a pohladila Pegginu mäkučkú svetlohnedú srsť.

„Aj ty si mi chýbala,“ odvetila Peggy a oblízala kamoške líce. Ale Chloe počula iba štekanie.

„Máme niečo pod zub, ocko?“ spýtal sa Finn, Chloein starší brat. Rovnako ako Peggy bol VŽDY hladný.

„Čerstvo natrhané jahody,“ odvetil ocko a oprášil si špinu z kolien. Vyšiel na terasu a ponúkol deckám misku ovocia. „Ako bolo v škole?“

„Na konci polroka sa chystá vedecká výstava,“ oznámila Chloe a načiahla sa po jahodu. „Budem robiť projekt s Ellie a Hannah.“

Peggy ich poznala, sú to Chloeine ľudské najkamošky.

„O čom bude?“ vyzvedala Ruby, Chloeina malá sestrička. Jahodová šťava jej zafarbila pery načerveno.

„Ešte sme sa nerozhodli,“ odpovedala Chloe. „Budúci víkend prídu k nám, aby sme si to naplánovali.“

„Toto som na vedeckú výstavu zmajstroval ja,“ ozval sa Finn a ukázal na robota v záhrade. „A dostal som jednotku s hviezdičkou.“

Peggy si robota podozrievavo prezrela. Ruky na solárny pohon sa mu hýbali a odoháňali vtáky ako strašiak. No darilo sa mu odstrašiť aj psy.

„Aj ja chcem dostať dobrú známku,“ poznamenala Chloe. Zakryla Peggy uši a stíšila hlas, až šepkala. „Keď vyrastiem, chcem sa stať veterinárkou. Na to musím byť dobrá v prírodovede.“

Počula som to, pomyslela si Peggy, hoci jej Chloe zakryla uši. Neznášala návštevy u veterinárky. Zvyčajne to znamenalo, že jej pichnú injekciu. Chloe síce ľúbila, ale nerozumela, prečo jej kamoška túži po takej hroznej práci. Chloe bola príliš milá na to, aby z nej bola veterinárka!

Ocko a deti vyjedali jahody a premýšľali nad nápadmi na Chloein vedecký projekt.

„Mohla by si postaviť robota ako ja,“ navrhol Finn.

Nie! namietla v duchu Peggy. Jeden strašidelný robot úplne stačí.

„Áno!“ pridala sa Ruby. „Vymysli robota, ktorý vie robiť domáce úlohy.“ Zahryzla do veľkej jahody a po brade jej stiekla šťava.

Peggy sa zbiehali slinky, keď sledovala, ako deti maškrtia. Zakňučala a dúfala, že aj jej sa ujde nejaká dobrota.

„Aj ty si jednu dáš, Peggy?“ spýtala sa Chloe a podala jej jahodu.

Mňam! Zhodnotila Peggy, keď ju zhltla.

„Jeden ruský vedec menom Pavlov spravil kedysi dávno veľmi slávny experiment,“ povedal ocko. „Predtým ako nakŕmil svoje psy, vždy zazvonil na zvonec a všimol si, že len čo ho začuli, začali slintať.“

„Mohla by si tento experiment zopakovať,“ nadhodil Finn. „Som si istý, že Peggy by ti pomohla.“

„Áno!“ zaštekala Peggy. Páčila sa jej predstava dobrôt navyše, najmä ak to znamenalo, že pomôže Chloe.

„Ááá!“ vykríkla Ruby, vyskočila a skryla sa za ocka.

„Čo sa deje?“ zisťoval ocko.

BZZZ… BZZZ… BZZZ. Chlpatá žlto-čierna včela prebzučala okolo misky s jahodami.

„Včela!“ zapišťala Ruby. „Uštipne ma!“

„Nehýb sa a nekrič, potom odletí,“ poradil jej ocko.

Bzučiaca včela odletela a pristála na sedmokráske.

„Prečo?“ vyzvedala Chloe.

„Pretože ak by neexistovali, nemali by sme čo jesť,“ vysvetlil Finn.

„Môžem ho vyrobiť,“ ponúkol sa Finn.