Date: 2025-08-08T15:10:30+00:00
Description: "V každodennom kolotoči rodičovstva je ľahké stratiť zo zreteľa širšie súvislosti: Ako položíme základy, ktoré pomôžu deťom vyrásť v sebaistých, starostlivých a schopných ľudí? Kľúčovou ingredienciou je vzájomné puto. Keď deti počúvame, vnímame a podporujeme, začnú fungovať všetky ostatné rodičovské tipy a triky. Terapeutka a odborníčka na výskum vzťahovej väzby Eli Harwood v tejto príručke rodičom objasňuje, ako môže teória vzťahovej väzby pomôcť našim deťom učiť sa efektívne komunikovať a prosperovať."

Bezpečné objatie

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na
www.lindeni.sk
www.albatrosmedia.sk

Eli Harwood

Bezpečné objatie – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Eli Harwood: Raising Securely Attached Kids: Using Connection-Focused Parenting to Create Confidence, Empathy, and Resilience

RAISING SECURELY ATTACHED KIDS Copyright © 2024 by Eli Harwood

All rights reserved

This translated edition published with arrangement by Sasquatch Books

Translation © Michaela Pilková, 2025

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2025

E-book konverziu vytvorilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverzia © Grafické a DTP studio Fragment, 2025

Všetky práva sú vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom bez písomného súhlasu vydavateľa.

Vyťažovanie textu a dát z tejto publikácie v zmysle čl. 4
smernice 2019/790 EÚ je zakázané.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-4698-4

ISBN e-knihy 978-80-566-4723-3 (1. zverejnenie, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-4724-0 (1. zverejnenie, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-566-4722-6 (1. zverejnenie, 2025) (ePDF)

Slateovi, Remi a Rune

Vy traja ste najväčším šťastím, aké ma v živote postretlo.

Nezáleží na tom, akí budete veľkí, či sa budete cítiť sebavedome alebo na dne, ani na tom, v akých ďalekých kútoch sveta sa budete túlať, vždy keď budete potrebovať láskavé útočisko a pochopenie, budete mať u mňa otvorenú náruč.

Úvod

Jestvuje veľa dobrých kníh a príručiek, ktoré nám všetkým pomáhajú učiť sa vychovávať deti uvedomelým, inteligentným a efektívnym spôsobom, a hoci sú tieto zdroje úžasné a môžu nám veľmi pomôcť pri zvládaní obzvlášť zložitých situácií alebo období, často ku mne prichádzajú klienti a povedia mi, že techniky či prístupy z týchto kníh „nefungujú“ a museli sa vrátiť k výchovným nástrojom, ktoré nechcú používať, ako je krik, hanobenie a tresty.

Keď si prelistujem knihy, po ktorých siahli, obyčajne ponúkajú rozumné výchovné rady. No tieto rady fungujú skvele vtedy a jedine vtedy, keď sme si už so svojimi deťmi vypestovali bezpečnú vzťahovú väzbu. Výskum väzby je jasný: kvalita vzťahu medzi opatrovateľom a dieťaťom je prvou nevyhnutnou zložkou, aby sme svojim deťom pomohli učiť sa, rásť a prosperovať. Je síce úžasné naučiť sa skratku, ktorá nám pomôže držať sa dôslednej rutiny, ale z dlhodobého hľadiska nič neoblafneme, ak nám naše deti nebudú emocionálne veriť.

Vytvorenie bezpečného vzťahu so svojimi deťmi je základným krokom k tomu, aby sme im pomohli žiť hlboko naplnený, zmysluplný a prepojený život. Keď svoje deti vnímame, vypočujeme ich, podporujeme ich a emocionálne ich upokojíme, praktické rodičovské tipy a triky fungujú oveľa lepšie.

Prepojený vzťah je skutočne najvýznamnejším prvkom, aby sme vychovali dobre regulované, sociálne schopné a celkovo sebaisté dieťa, z ktorého vyrastie starostlivý, sebavedomý a odolný dospelý.

Bezpečná väzba je pre nás prospešná aj tým, že umožňuje oveľa príjemnejší proces výchovy detí. Namiesto aby sme boli s nimi v rozpore a neustále súperili o moc, staneme sa ich spojencami a podporovateľmi pri prekonávaní tejto divokej jazdy, ktorú voláme život.

Táto kniha:

•vám pomôže vytvoriť si bezpečnú vzťahovú väzbu so svojimi deťmi v rôznych štádiách vývoja;

•vám pomôže zamyslieť sa nad vzorcami vzťahových väzieb, ktoré ste si vytvorili v detstve, a nad tým, prečo reagujete určitým spôsobom v emocionálnych chvíľach so svojimi deťmi;

•vás prevedie riešením tráum zo vzťahovej väzby alebo neistoty z minulosti, aby vám nebránili ponúknuť svojim deťom pokojný, prepojený a bezpečný vzťah;

•vám poskytne bezpečné scenáre a praktické pomôcky, ktoré môžete použiť v konkrétnych prípadoch, aby ste si s deťmi vybudovali dôveru a vyriešili konflikty;

•vám ukáže, ako si poradiť so zložitými a nepríjemnými témami, ktorým všetci čelíme na ceste rodičovstvom;

•vás povzbudí, aby ste (bezpečne) uvoľnili opraty vplyvu, zatiaľ čo budú vaše deti čoraz samostatnejšie.

FAKT Č. 1: VÝSKUM VZŤAHOVEJ VÄZBY A RODIČOVSTVO ZAMERANÉ NA SPOJENIE NIE JE NOVINKA

Chcela by som objasniť mylnú predstavu. Výchova zameraná na spojenie nie je trend alebo niečo, čo som osobne objavila či vymyslela.

Blízky, prepojený vzťah medzi rodičom a dieťaťom je inštinkt, ktorý máme my aj naše deti, aby nám pomohol ochrániť ich tým, že ich budeme mať blízko pri sebe, a to najmä vo chvíľach nebezpečenstva alebo predpokladaného nebezpečenstva. Od počiatku ľudskej existencie sa praktizuje v každej domorodej kultúre. Dokonca v rôznej miere existuje ako inštinkt aj u cicavcov. Možno sa zdá, že teória vzťahovej väzby, ktorá má usmerňovať štýl výchovy zameraný na spojenie, je v porovnaní s výchovnými trendmi posledných storočí nová. Tieto „starodávne“ trendy výchovných rád však nie sú také staré ako náš inštinkt vytvoriť si bezpečné vzťahové väzby so svojimi deťmi. Vzorce, ktoré považujeme za „starú školu“, sa v priebehu ľudskej existencie vyskytli relatívne nedávno v dôsledku vojen, kolonizácie, ekonomických a prírodných katastrof a vplyvu ľudí, ktorí náležite nerozumeli vede o vzťahovej väzbe. (Našťastie jej už rozumieme.)

Napríklad v 30. rokoch 20. storočia dal doktor John Watson, jeden zo zakladateľov behaviorizmu, vo svojej knihe Behaviorizmus rodičom túto radu: „Nikdy ich neobjímajte a nebozkávajte, nikdy im nedovoľte sedieť vám na kolenách. Ak musíte, tak im na dobrú noc dajte pusu na čelo. Ráno si s nimi podajte ruky.“ Podľa mňa na tento názor najlepšie zareagoval Homer J. Simpson: „No jasné!“ (Pričom sa capol po čele.)

Začiatkom 20. storočia sa rozšírili nezmyselné výchovné rady, podobné tým doktora Watsona. Spájali sa s nevyriešenými traumami, ktoré v tomto období prežívali mnohí ľudia.

Keď bola v 50. a 60. rokoch 20. storočia behavioristická výchova na vzostupe, výskumníci ako Harry Harlow a John Bowlby začali spochybňovať platnosť týchto názorov a uskutočnili významné štúdie o vzťahu medzi deťmi a rodičmi a o dlhodobom dopade, ktorý vyplýva z rôznych úrovní spojenia v týchto vzťahoch.

Možno sa vám bude zdať, že niektoré z týchto myšlienok sú nové, nezabúdajte však, že vzorce bezpečnej vzťahovej väzby sú také staré ako ľudské inštinkty adaptácie a prežitia. Vedu o vzťahových väzbách potvrdil neuveriteľne bohatý a komplexný výskum, ktorý prebieha nepretržite od 50. rokov 20. storočia a neustále sa opakuje v mnohých kultúrach.

Nenaskočíte na nový módny trend, ale čerpáte z najstaršej múdrosti – z múdrosti blízkych ľudských vzťahov. Hoci veda o vzťahových väzbách existuje už od 50. rokov 20. storočia, v širšej kultúre a spoločnosti sa o tejto téme veľa nevedelo.

Keď som sa v roku 2007 začala venovať štúdiu vzťahových väzieb, dostupné zdroje boli určené výhradne pre doktorandov kockáčov, teda aj pre mňa. Boli plné múdrych slov a množstva vedeckých údajov, no bolo v nich veľmi málo rád, ako liečiť alebo zmeniť vzorce vzťahových väzieb. Zbožňovala som múdre slová, lebo mi pomáhali dôverovať tomuto výskumu. Zároveň som sa však cítila nepríjemne, pretože tieto neuveriteľné pravdy o vzťahu medzi rodičom a dieťaťom boli nedostupné a nejasné každému mimo výskumného a klinického sveta.

Vedecké fakty potrebujeme, aby sme sa uistili, že sa len nepridávame k nejakému náhodnému výchovnému trendu z internetu, no aby sme naozaj mohli zlepšiť svoj život, zároveň musia byť tieto fakty dostupné a ľahko použiteľné. Na týchto stránkach sa budem venovať úžasným vedeckým poznatkom, ktoré nám za posledných vyše sedemdesiat rokov poskytli výnimočne múdre hlavy, a preložím ich do zrozumiteľných slov a pojmov tak, aby sa dali použiť v praxi na našej ceste rodičovstvom.

Viem však, že niektorí z vás sú ako ja a chcú sa zahĺbiť do vedeckých faktov v pozadí výskumu vzťahových väzieb. Takže pre vás, kolegovia, som vyčlenila niektoré vedeckejšie fakty v sekciách nazvaných Info pre kockáčov. Ak pri vede a štúdiách opakovane zívate a chcete si čmárať do zošita, pokojne tieto časti preskočte a zostaňte pri príbehoch, scenároch a tipoch.

Táto kniha vám má pomôcť podporiť svoje dieťa v optimálnom vývinovom procese, vytvoriť si s ním hlboké, bezpečné puto a pomôcť vám určiť, ako využiť spojenie, aby ste svoje dieťa (a seba) previedli náročnými skúškami ohňom, na ktoré na svojej ceste narazí každý rodič a dieťa.

FAKT Č. 2: RODIČOVSTVO S BEZPEČNOU VZŤAHOVOU VÄZBOU NIE JE TO ISTÉ AKO VZŤAHOVÉ RODIČOVSTVO

Termín „vzťahové rodičovstvo“ zaviedol pediater William Sears. Vytvoril filozofiu výchovy, ktorá je voľne založená na myšlienkach vzťahovej väzby, no uvádza niektoré súvislosti, na ktoré nepoukazuje veda o vývine vzťahovej väzby. Jeho práca bola veľmi populárna začiatkom 21. storočia. Obhajoval špecifické stratégie starostlivosti o dojčatá, ako napríklad dojčenie, spoločné spanie a nosenie detí. Aj keď žiadne z týchto odporúčaní nie je vo svojej podstate škodlivé pre dynamiku vzťahovej väzby, nie sú kľúčom k bezpečnej vzťahovej väzbe. Kľúčom je emocionálne spojenie a koregulácia. Netrápte sa, ak to teraz znie abstraktne. Kým dočítate túto knihu, budete presne vedieť, čo je potrebné na vytvorenie bezpečnej vzťahovej väzby so svojím dieťaťom.

SLOVNÍK TERMÍNOV VZŤAHOVEJ VÄZBY

Aby som nám všetkým čo najviac pomohla pochopiť, čo hovorí veda o výchove detí s bezpečnou vzťahovou väzbou a ako to vlastne aplikovať v reálnom živote, vytvorila som slovník niekoľkých múdrych slov, ktoré pochádzajú z akademickej krajiny a skrátka ich neviem zjednodušiť.

Ak si niekde v knihe všimnete slovo, ktorému nerozumiete, vráťte sa sem a pozrite si slovník, ktorý vám poradí.

NALADENIE: Schopnosť potrebná pre emocionálne spojenie. Človek je schopný presne zachytiť signály inej osoby a prijať tieto signály dostatočne na to, aby efektívne komunikoval empatiu.

KOREGULÁCIA: Ako rodič pomáha dieťaťu upokojiť sa. Môže sa použiť aj pri pomenúvaní procesu emočnej regulácie medzi dvoma dospelými, napríklad medzi dvoma zaľúbencami alebo medzi terapeutom a jeho klientom. Jedna pokojná (pokojnejšia) osoba pomáha tej menej pokojnej, aby cítila, že ju je vidieť, počuť, že je o ňu postarané, vďaka čomu je viac regulovaná.

DYSREGULOVANÝ: Nepokojný. Človek, ktorý kričí, hádže veci, behá po miestnosti a nadáva, je dysregulovaný. Rovnako ako niekto, kto je uprostred panického záchvatu. Alebo niekto, kto emocionálne odišiel z miestnosti a je vypnutý alebo disociovaný. Telo, ktoré nie je schopné byť pokojné a zároveň prítomné, je dysregulované.

NENALADENIE: Okamih, keď niekto neprečíta (tým, že precení emócie) alebo neprijme emocionálny stav inej osoby (buď si emocionálny stav nevšimne, alebo ho aktívne odmietne).

REGULOVANÝ: Pokojný. „Regulovaný“ nervový systém znamená, že mozog nie je preťažený intenzívnymi emóciami alebo nedostatočne vyťažený pri vypnutí. Predstavte si motor auta. Regulovaný motor sa neprehrieva ani nezasekáva. Regulované dieťa alebo dospelý jasne spracúva informácie, emocionálne nevybuchuje ani sa nevypína.

Uf. Zvládli ste to. Prelúskali ste sa múdrymi slovami. Cítite sa teraz úžasne? Dúfam, že áno. Chcem, aby sme tieto slová o vzťahovej väzbe všetci zdedili a aplikovali ich do svojho rodičovského slovníka a chápania. Hoci tieto slová vznikli v rámci výskumu, dúfam, že teraz budú patriť ľuďom.

VEKOVÉ KATEGÓRIE, OBDOBIA A ROZMANITOSŤ

Vedeli ste, že vo chvíli, keď píšem túto knihu, žije na planéte Zem približne 8 071 780 714 ľudí? To je množstvo jedinečných príbehov, rodinných kombinácií, identít a životných dynamík. Každý jeden z vás prichádza s inou dynamikou, perspektívou a potrebami.

Tu je niekoľko myšlienok, ktoré vám pomôžu zvážiť, ako najlepšie využiť túto knihu pre svoju konkrétnu rodičovskú realitu.

RODIČIA MALINKÝCH DETÍ: Ak ste sa pustili do tejto knihy skôr, ako ste sa stali rodičom, alebo sú vaše deti ešte malinké, je to neskutočne múdre! Keď začnete pracovať na svojich vzorcoch vzťahovej väzby už teraz, je to obrovský dar pre ne aj pre vás. V tejto príručke nájdete informácie, s ktorými ste sa ešte na svojej ceste rodičovstvom nestretli – nepreskakujte ich. Pomôžu vám nastaviť si taký prístup a povedomie, ktoré vás nepoložia na lopatky, ale udržia vás na nohách, keď sa na vás začnú valiť ťažké veci.

RODIČIA ŠKOLÁKOV: Ak ste sa pustili do tejto knihy a vaše deti sú už trochu odrastené, napríklad končia základnú školu alebo sú tínedžeri, som na vás veľmi hrdá! Možno budete naďalej pracovať na tom, aby ste si udržali bezpečné puto, alebo sa to teraz naučíte po prvýkrát. Tak či onak, naše deti potrebujú, aby sme pre ne boli osobami s bezpečnou vzťahovou väzbou v každom období života.

RODIČIA DOSPELÁKOV: Ste diamant v surovom stave!!! Keď sa rozhodnete prečítať si túto knihu, aj keď vaše deti už vyleteli z hniezda, znamená to, že ste človek s veľkým srdcom a integritou. Možno ju čítate, aby ste pochopili pohľad svojho dieťaťa na jeho detstvo, alebo sa chcete dozvedieť, čo ste mohli urobiť inak. Možno pomáhate s výchovou svojich vnúčat a chcete im dať to, čo ste nevedeli dať svojim deťom. Výborne, pre svoju rodinu ste príkladom, že nikdy nie je neskoro rásť a zmeniť sa, a to nie je málo.

RODIČIA NEUROATYPICKÝCH DETÍ: Ak máte dieťa s autizmom, ADHD, vysokou citlivosťou, kognitívnou poruchou alebo Downovým syndrómom, jednoducho máte neuroatypické dieťa (často označované aj ako „neurodiverzné“, prípadne „neurodivergentné“), treba si uvedomiť, že jeho mozog a vývinový proces sa nebude zhodovať so zvonovou krivkou typického vývinu dieťaťa. Pri čítaní týchto stránok si všimnete odporúčania a nápady, ktoré sa nebudú vzťahovať na vaše dieťa. Pusťte ich z hlavy! Svoje dieťa poznáte lepšie ako ktokoľvek iný na planéte Zem a určite lepšie ako ja.

RODIČIA DETÍ, KTORÉ ČELIA ÚTLAKU IDENTITY: Ako heterosexuálna, cisrodová biela žena žijúca v Amerike, ktorá má finančné prostriedky na to, aby sa postarala o seba a svoju rodinu, musím priznať, že túto knihu som napísala svojimi očami. Hoci som sa pri písaní snažila brať do úvahy čo najviac rôznych rodičov, vyskytnú sa medzery a témy, ktoré vám budú chýbať. Uznávam, že existujú zásadné dynamiky, ktorými sa vo svete pohybujete a ktoré moje deti ani ja neprežívame. Vaša realita si zaslúži priestor.

Dúfam, že sa čo najviac z vás ponorí do vedy o vzťahových väzbách a že do dialógu pridáte svoj jedinečný hlas a názory, aby sme presne zachytili odtienky spôsobov, akými chápeme, že ľudskosť je ústrednou a všadeprítomnou témou.

RODIČIA DETÍ, KTORÉ SI PREŠLI TRAUMOU S VEĽKÝM T: Ak ste vy a vaše deti zažili traumy, ako je domáce násilie, vojna, odlúčenie od biologickej rodiny, pestúnska starostlivosť, adopcia, chudoba, prípadne traumatická strata, napríklad smrť rodiča alebo dieťaťa, nesnažíte sa len poskytnúť svojim deťom bezpečnú vzťahovú väzbu, ale snažíte sa tiež pomôcť im (a sebe) uzdraviť sa zo skutočne znepokojujúcich životných skúseností. Ste rodičom terapeutom. Vaše deti budú mať problémy, aké nebudú mať deti, ktoré podobnej traume nečelili. To je v poriadku. Nezlyhávate, zvládate toho oveľa viac, ako by rodina mala. Buďte k sebe a svojim deťom čo najláskavejší a najsúcitnejší. Uzdravenie príde, keď sa budete naďalej spájať, chápať a podporovať. Môže to však chvíľu trvať. Uzdravenie veľkej traumy si vyžaduje veľa času a trpezlivosti.

ZÁSADY PRE BEZPEČNÉ ČÍTANIE

Táto kniha sa nedá čítať nesprávne. Čítajte ju schúlení v posteli alebo spotení na stacionárnom bicykli. Čítajte ju po malých kúskoch alebo ju prečítajte celú naraz. Avšak bez ohľadu na to, kde ju budete čítať alebo akým tempom, chcem vám navrhnúť zopár zásad emocionálnej bezpečnosti pri čítaní, ktoré vám pomôžu ochrániť svoje srdce a vzťahy.

Tieto stránky a slová sa nikdy nesmú používať ako zbrane. Proti nikomu a už vôbec nie proti sebe samému. V tejto knihe dozaista narazíte na informácie, ktoré poukazujú na neisté vzorce, ktoré ste zažili v detstve alebo ste ich nevedomky rozvíjali so svojimi deťmi. Vyvolá to bolestivé pocity. Nech sa už objavia akékoľvek pocity – hnev, hanba, smútok, strach, atď. –, chcem, aby ste ich využili ako príležitosť na precvičenie prijatia útechy a podpory od ľudí, ktorí vás majú radi, a nie ako príležitosť na potrestanie či obviňovanie seba alebo niekoho iného. Rodičia robia to najlepšie, čo môžu, s tým, čo majú. Nie každý má prístup k bezpečným vzťahovým väzbám alebo k informáciám o uzdravení rovnakým spôsobom, prípadne v rovnakom bode svojej cesty rodičovstvom.

Tieto stránky pozývajú k činu. Najplnohodnotnejší dar, aký svojim deťom môžeme dať, je náš vlastný rast. Keď sa v tejto knihe dozviete niečo, čo je pre vás výzvou, aby ste sa zlepšili, prosím vás, popracujte na tom! Priveďte tieto stránky k životu a rozhýbte tieto slová vo svojom živote. Aj keby boli vaše prvé pokusy o zmenu neohrabané či nepríjemné, sú to významné pokusy o uzdravenie neistej vzťahovej väzby a to je krásne bez ohľadu na to, aké je to spočiatku nepríjemné.

Tieto stránky pozývajú k spolupráci s druhými. Ak uzdravujete svoje generačné záležitosti bez akejkoľvek pomoci, bude to oveľa bolestivejšie a náročnejšie. Nemáme smútiť, spracovávať emócie a starať sa o svoje deti v izolácii. Potrebujeme druhých, aby nám pomohli pomôcť im. Nájdite si terapeuta (alebo priateľa na prenájom, ako moja mama roztomilo nazýva svojho terapeuta), prípadne okruh priateľov, ktorí budú rovnako oddaní vášmu štýlu výchovy ako vy, a založte si podpornú/čitateľskú skupinu, ktorá si bude text čítať spoločne.

JEDEN

Najdôležitejšia lekcia

Pred niekoľkými dňami som večer ležala v posteli so svojimi dcérkami dvojičkami a snažila som sa ich uspať, keď jedna z nich vykukla: „Mami, ako postavia stavbári náš dom?“ Tá otázka ma pobavila a zároveň nahnevala. Pobavila, lebo byť v prítomnosti zvedavého dieťaťa je ozajstný dar, a nahnevala, lebo načasovanie na podrobnú debatu o stavebných procesoch nebolo pre mňa ideálne.

Ak mi však za tie roky cudzí ľudia v potravinách opakovane hovorili jednu vec, tak toto: „Vážte si tie krásne chvíle, keď sú vaše deti malé, pretože príliš rýchlo pominú.“ Tak som sa vynasnažila uspokojiť jej zvedavosť základným výkladom: „Najskôr stavbári vylejú základy, aby sa uistili, že dom bude stabilný. Potom spravia rám domu, aby ho mohli postaviť. Následne vybudujú steny, strechu a podlahu. No a napokon pridajú všetky ostatné veci, ktoré dom potrebuje.“

Keď som zodpovedala jej otázku, uvedomila som si, že je to naozaj dokonalá metafora toho, čo nás o rodičovstve naučila veda o vzťahových väzbách. Ak sú naše deti domami, potom sú naše vzťahové väzby s nimi ich základmi. Čím sú základy bezpečnejšie, tým je dom pevnejší a zvyšok stavby jednoduchší.

SO MNOU SI V BEZPEČÍ

Zo všetkých lekcií, ktoré dávame svojim deťom (a je ich približne 78 miliárd), je jedna dôležitejšia a významnejšia ako všetky ostatné dohromady. Ide o lekciu, ktorú dávame svojim deťom o kvalite ich vzťahovej väzby k nám. Dúfame, že táto lekcia bude konkrétne a dôrazne znieť: „So mnou si v bezpečí.“

Odo dňa, keď sa nám deti dostanú do náručia, sa učia, či sa na nás môžu spoľahnúť a či im budeme oporou.

Všímame si ich fyzickú alebo emocionálnu bolesť a reagujeme na ňu? Rozžiarime sa, keď vstúpia do miestnosti? Oslavujeme ich vo chvíľach hrdosti a úspechu? Uisťujeme ich vo chvíľach nerozvážnosti a hanby? Pristupujeme k ich ťažkým rozhodnutiam so súcitom, pochopením a účinnými radami?

Keď je dieťa citlivé a skľúčené, cíti sa vo vašom náručí hlavne vyrovnane, pokojne a bezpečne? (Zlaté pravidlo vzťahu s bezpečnou vzťahovou väzbou.) Alebo zanechávajú naše vzorce neistej vzťahovej väzby v našich deťoch pocit neschopnosti, preťaženia a strachu v ich najzraniteľnejších emocionálnych stavoch?

Keďže sme vzťahové bytosti, schopnosť nášho opatrovateľa spojiť sa s nami a pomôcť nám regulovať naše emocionálne stavy je skutočne základom nášho rozvoja. Práve o tom je teória vzťahovej väzby. Keď dokážeme pestovať pozitívne vzťahy so svojimi deťmi, dokážu ony optimálne rozvíjať silný zmysel pre seba, vzťahy s ostatnými a odolnosť voči nepriaznivým životným situáciám. Doktor Alan Sroufe z Minnesotskej univerzity, ktorý sa zaoberá výskumom vzťahovej väzby, to vyjadruje takto: „Flexibilný, hladko regulovaný systém medzi opatrovateľom a dieťaťom je základom pre sebavedomé, dobre regulované a odolné dieťa.“

Každú ďalšiu lekciu sa naše deti naučia v kontexte lekcie o vzťahovej väzbe. Ľudské bytosti sa učia o vzťahoch skôr, než sa naučia čokoľvek iné. Práve naša vzťahová väzba s rodičmi najvýraznejšie ovplyvňuje našu schopnosť učiť sa iné veci.

Deti, ktoré majú výhodu bezpečnej vzťahovej väzby, majú v živote oveľa stabilnejšiu a bezpečnejšiu dráhu. Aj keď sa dá neskôr zmeniť neistý vzorec na istý („chvalabožku“, ako hovorí moja trojročná), vyžaduje si to úsilie uzdraviť sa, čo stojí čas, energiu a často aj financie. Preto dúfam, že sa naozaj posnažíme čo najskôr uzdraviť svoje výchovné vzorce, vďaka čomu poskytneme svojim deťom bezpečné skúsenosti s nami, aby sa samy museli podstatne menej uzdravovať.

Brada a základy

Keď boli moje deti malé, všetky mali vyhranený názor na fúzy a bradu. Môj najstarší ich považoval za očarujúce. V skutočnosti dával prednosť ľuďom s urážlivo veľkým porastom na tvári. Brada bola preňho neuveriteľne zábavná. Ťahal za ňu a chichotal sa, akoby si ju nositeľ nasadil len preto, aby ho pobavil. Ak ste mali fúzy, mohli ste môjho chlapčeka pestovať bez ohľadu na to, ako dlho ste ho poznali.

Zato moje dvojičky sú úplne nedôverčivé voči všetkým dvojníkom Toma Sellecka. Boli presvedčené, že ochlpenie na tvári je zaručene znakom nekalých úmyslov.

Vždy keď sa zarastený človek čo i len pozrel ich smerom, rozbehli sa mi do náručia.

Ochlpenie na tvári ich desilo a ich inštinkt vzťahovej väzby ich poslal ku mne, aby som im poskytla oporu. Pár minút sa mi chúlili na hrudi, využili odolnosť môjho nervového systému a upokojili sa, lebo vedeli, že v mojom náručí sú v bezpečí.

Táto fóbia z fúzov bola obzvlášť ťažká pre môjho brata, pretože keď boli dievčatá malé, mal pôsobivo zarastenú tvár. Na rodinných stretnutiach sme mali čo robiť. Oscilovali sme medzi pohľadom na hrôzostrašného bradatého strýka a útekom do môjho náručia, kým si ich môj brat, obyčajne o niekoľko hodín neskôr, nezískal na svoju stranu pojašenými opičkami a nepresvedčil ich, že je zábavný strýko a nie únosca z jaskyne.

Tento tanec mojich dievčat medzi fúzmi a mojimi rukami je tancom bezpečnej vzťahovej väzby: pohyb medzi bezpečím náručia opatrovateľa a novým, vzrušujúcim a niekedy aj strašidelným svetom mimo tohto náručia, ktorý majú spočiatku všetci prekonať.

Ochlpenie tváre aktivovalo systém vzťahovej väzby mojich dcér tým, že signalizovalo nebezpečenstvo („Tento človek je zamaskovaný, takže má niečo za lubom!“), potom aktivovalo rozrušenie v ich nervovom systéme („Utekaaaaaaj!!!“) a napokon ich poslalo do môjho náručia („Nájdi bezpečné útočisko!).

Keď už boli v mojom náručí, absorbovali moje upokojujúce a prepojené reakcie na ne („Mamina nevyzerá vystrašene.“). Následne presmerovali svoju pozornosť z vlastného rozrušenia („Brady sú strašidelné!“) na zvedavosť („Ten bradatý chlapík vyzerá celkom smiešne.“).

Hoci som, samozrejme, chcela, aby sa moje deti napokon naučili, že ochlpenie tváre sa automaticky nerovná nebezpečenstvu, vedela som, že sa učili podstatnejšiu lekciu: že som zdrojom bezpečia a emocionálnej podpory pre ich citlivé a úzkostné potreby. Inými slovami, vedela som ich účinne ochrániť a upokojiť, keď ich nervový systém zaplavil strach. Vedela som tiež pochopiť, čo sa deje v ich tele a čo im pomôže regulovať ho. Vedela som, že ich vnútorný svet je skutočný a môžu očakávať, že budem voči nim vždy pokojná a súcitná.

Že môžu mať so mnou bezpečnú vzťahovú väzbu.

ČO PRESNE JE VZŤAHOVÁ VÄZBA?

Naháňali ste sa niekedy v detstve? Bola to jedna z mojich obľúbených hier. Pamätáte si domček? Pamätáte si vzrušenie, keď ste z neho odišli, a úľavu, keď ste sa doň vrátili? V oveľa väčšej a komplexnejšej miere sme domčekom svojich detí. Vo výskume vzťahovej väzby hovoríme o domčeku dvoma odlišnými spôsobmi. Po prvé ako o bezpečnom útočisku, fyzickom a emocionálnom prístreší, kde deti nájdu bezpečie a pokoj. Po druhé ako o bezpečnej základni, spoľahlivej záložnej opore, ktorá deťom dodáva sebadôveru potrebnú na to, aby sa mohli vydať do sveta mimo nášho náručia.

Keby sa na detskom ihrisku objavil šabľozubý tiger, je oveľa menej pravdepodobné, že by si dal na obed dieťa, ak je nablízku dospelý, ktorý mu pomôže utiecť alebo bojovať. Ešte lepšie je, ak im chrbát kryje celá rodina, prípadne dedina.

Vzťahy sú kľúčom k prežitiu človeka.

Hoci nie je veľmi pravdepodobné, že by sme dnes za domom stretli tigra, táto adaptácia vzťahovej väzby sa vzťahuje aj na hrozby v modernom živote. Údaje napríklad dokazujú, že ak máme podporujúcu skupinu ľudí, na ktorú sa môžeme obrátiť, je oveľa pravdepodobnejšie, že úspešne prekonáme depresiu či traumu, zjednotíme sa proti utláčateľskému systému alebo sa pozbierame po rozchode.

Blízke, podporujúce vzťahy sú mimoriadne užitočné v každej ťažkej životnej situácii, ktorej čelíme.

Vedci zaoberajúci sa vzťahovou väzbou uvažujú o tom, že práve náš systém vzťahovej väzby nám umožňuje vyvinutie takého komplexného a veľkého mozgu. V porovnaní so zvieratami sa ľudia rodia mimoriadne bezmocní a závislí. Napríklad slony a žirafy začnú chodiť v priebehu niekoľkých minút po narodení. Predpokladá sa, že náš pud vzťahovej väzby a s ním súvisiaci proces vývinu vzťahov dáva nášmu mozgu viac času na rast, čo môže byť dôvodom, prečo sa u ľudí vyvinula oveľa zložitejšia reč a schopnosť spracovávať informácie ako u iných cicavcov.

Hoci tento pud vzťahovej väzby spočiatku funguje tak, aby nás v ranom veku chránil, nezanikne, keď sme dosť starí na to, aby sme sa „o seba postarali sami“. Zdravý ľudský vývin zahŕňa blízke vzťahy počas celého života, a preto prebieha vzťahová väzba oboma smermi: od dieťaťa k rodičovi a od rodiča k dieťaťu. V dospelosti sa potom transformuje do nespočetného množstva ďalších dôležitých blízkych vzťahov, napríklad medzi priateľmi alebo partnermi.

Ako rodičom nám náš systém vzťahovej väzby prináša radosť a potešenie z detí napriek tomu, že nám odopierajú spánok, vracajú na nás, vysávajú naše životné úspory a rozlievajú nápoje po našich obľúbených kobercoch. Znášame šikanovanie neustálych potrieb svojich detí, pretože sme s nimi hlboko spojení a sme naprogramovaní tak, aby sme im boli nablízku a chránili ich pred zranením, pokým sa vyvíja ich schopnosť postarať sa o seba. Naše deti sa zasa týmto hlboko zmysluplným a odhodlaným spojením s nami starajú o naše srdce a telo.

Výskum vzťahovej väzby odhalil fascinujúci paradox o ľudskom vývine, ktorý spočíva v tom, že keď máme v ranom detstve bezpečnú vzťahovú väzbu so svojimi opatrovateľmi, v skutočnosti to zvyšuje naše samostatné objavovanie v neskoršom veku. Čím bezpečnejšiu výchovu a koreguláciu dieťa dostane, tým má viac sebavedomia a dôvery v nás aj v seba samého, čo mu umožňuje sústrediť sa na učenie a poznávanie.

Aký vzorec vzťahovej väzby sme mali, keď sme vyrastali?

Ak patríte medzi približne 50 percent ľudí, ktorí mali v detstve s rodičmi bezpečnú vzťahovú väzbu (ja nie), proces výchovy vašich detí rovnakým spôsobom bude pre vás pravdepodobne pohodlný, ba dokonca intuitívny. Spomedzi mojich kamarátok z vysokej školy len jedna z nás piatich vyrastala v rodine, kde mala bezpečnú vzťahovú väzbu so svojimi opatrovateľmi. Našťastie mala ako prvá z nás deti, takže sme si všetky mohli robiť poznámky, ako inštinktívne poskytovala svojim deťom empatiu a rady bez toho, aby prešla do reaktivity alebo odlúčenia, ktoré sme z detstva poznali my ostatné.

Bohužiaľ zvyšných 50 percent z nás vstupuje do rodičovstva bez výhody vlastnej skúsenosti s bezpečnou väzbou. V úlohe rodiča sa cítime asi takto: „Čo tu mám, dokelu, robiť?“

Možno sme mali rodičov, ktorým boli emócie nepríjemné a buď sa pocitom vyhýbali („Si v poriadku, nedramatizuj.“), alebo úzkostlivo reagovali na naše pocity panovačným, prípadne dotieravým spôsobom („Panebože, máme ísť do nemocnice?“). Tým sme si vytvorili neistý – vyhýbavý vzorec správania. Museli sme sa naučiť ignorovať svoje pocity a vnútorne sa s nimi stotožniť, pretože nikto v našom okolí nebol schopný presne prečítať naše emócie alebo nás účinne upokojiť.

Alebo sme možno mali rodičov, ktorí boli nepredvídateľní, pokiaľ išlo o ich vrúcnosť a ústretovosť voči nám. Niekedy nám boli k dispozícii, ale nie natoľko, aby sme sa domnievali, že sa na ich starostlivosť môžeme stopercentne spoľahnúť. Potom sme si vytvorili neistý – úzkostný vzorec správania. Naučili sme sa úzkostlivo skúmať druhých, aby sme našli náznaky odlúčenia, čo nám sťažuje dôveru a prijatie uistenia alebo upokojujúcich reakcií.

No a napokon niektorí z nás vyrastali s opatrovateľmi, ktorí nám naháňali strach. Inými slovami, vzťah medzi rodičom a dieťaťom bol zneužívajúci fyzicky, emocionálne alebo sexuálne. Ide o veľmi mätúcu skúsenosť so vzťahovou väzbou. V tejto realite si dieťa stále musí kryť chrbát, nikdy si nie je isté, komu môže dôverovať alebo kde si môže v bezpečí odpočinúť. Nemá žiadny bezpečný domček, kde by si mohlo vydýchnuť. Osoba nášho rodiča (rodičov) bola zdrojom úzkosti či nebezpečenstva, nie bezpečia a upokojenia. Tým sme si vytvorili dezorganizovaný vzorec správania.

Vedieť, aký vzorec (vzorce) vzťahovej väzby sme mali so svojimi opatrovateľmi, keď sme vyrastali, je obrovským krokom v procese pestovania bezpečnej vzťahovej väzby so svojimi deťmi v súčasnosti. Prečo? Pretože keď identifikujeme rané vzorce, ktoré sme si vytvorili so svojimi opatrovateľmi v detstve, môžeme začať pracovať na tom, aby sme ich zmenili na bezpečnejšie spôsoby väzby k svojim deťom.

RODIČOVSKÁ PERSPEKTÍVA

Rozoznanie vzorcov je prvým krokom k uzdraveniu

Pomocou týchto definícií vzorcov vzťahovej väzby som dokázala identifikovať rôzne typy vzťahovej väzby, ktoré som si vytvorila ku všetkým svojim opatrovateľom – rodičom, starým rodičom, tetám. Tieto definície boli pre mňa ako čerstvého rodiča s generačnou traumou obzvlášť dôležité. Bolo nesmierne užitočné, že som dostala potrebné nástroje, aby som mohla prelomiť cykly, ktoré sa môžu prenášať z rodiča na dieťa. Teraz som lepšie pripravená vychovávať svoje dieťa štýlom s bezpečnou vzťahovou väzbou a zároveň lepšie chápem svoj vzťah s rodičmi.

ANGELA CALDWELLOVÁ, pôvodná obyvateľka Ameriky, biologička, čerstvá matka jedného dieťaťa

Ako vaše zážitky so vzťahovou väzbou ovplyvnili vašu reakciu na prežívanie emócií

Teraz prejdime od toho, ako naši rodičia reagovali na naše emocionálne stavy, k vzorcom, ktoré sme si v dôsledku toho vytvorili. Čo sme robili, aby sme sa vyrovnali s reakciami rodičov, keď sme boli smutní, vystrašení, zahanbení alebo preťažení?

BEZPEČNÝ TYP: Ak sme mali neustále srdečných, citlivých a pokojných rodičov, vytvorili sme si k nim vzťah s bezpečnou vzťahovou väzbou. Keď sme boli rozrušení, vystrašení alebo v stave úzkosti, naučili sme sa načiahnuť a prijať.

VYHÝBAVÝ TYP: Ak sme mali neustále chladných, odmietavých alebo citovo úzkostlivých rodičov, vytvorili sme si k nim vzťah s vyhýbavou vzťahovou väzbou. Keď sme boli rozrušení, vystrašení alebo v stave úzkosti, naučili sme sa vyhýbať a odvracať pozornosť.

ÚZKOSTNÝ TYP: Ak sme mali nestálych opatrovateľov, ktorí boli niekedy srdeční a citliví, ale zároveň boli dosť často úzkostliví alebo chladní/odmietaví, vytvorili sme si k nim vzťah s úzkostnou vzťahovou väzbou. Keď sme boli rozrušení, vystrašení alebo v stave úzkosti, naučili sme sa načiahnuť a odmietnuť.

DEZORGANIZOVANÝ TYP: Ak sme mali opatrovateľov, ktorí boli voči nám veľmi labilní a desiví, vytvorili sme si k nim vzťah s dezorganizovanou vzťahovou väzbou. Keď sme boli rozrušení, vystrašení alebo v stave úzkosti, naučili sme sa vypnúť alebo vybuchnúť.

Dobrou správou je, že bez ohľadu na to, s akým typom vzťahovej väzby sme vyrastali – či už s bezpečným, vyhýbavým, úzkostným, alebo dezorganizovaným –, existujú spoľahlivé údaje o tom, že sa môžeme naučiť, ako byť bezpečným útočiskom a bezpečnou základňou pre svoje deti. Tým sa dostaneme do kategórie, ktorú vedci nazývajú „získaná bezpečná vzťahová väzba“, kde sa naučíme, ako sa dopracovať k vzorcom s bezpečnou väzbou.

To ma privádza k téme nášho prvého Infa pre kockáčov (strana 32). Ide o štúdiu, ktorá skutočne zmenila spôsob, akým vývinoví psychológovia a psychoterapeuti chápu ľudský vývin. Na hodnotenie tohto výskumného protokolu som bola vyškolená na Minnesotskej univerzite u emeritného profesora Alana Sroufa. Bola to neuveriteľná skúsenosť, ktorá mi zmenila pohľad na deti, rodičovstvo a vzťahové väzby.

Hoci naše vzorce vzťahovej väzby z detstva nie sú diagnózou alebo črtami vytesanými do kameňa, väčšina ľudí pokračuje vo svojich vzorcoch vzťahovej väzby z detstva až do obdobia dospievania a dospelosti, pričom tieto vzorce potom prenáša aj na ďalšie generácie.

Pokiaľ.

Pokiaľ sa v rodine nenájde niekto, kto je pripravený uzdraviť sa a zmeniť tento vzorec. To je dôvodom číslo jeden, prečo ma tento výskum tak nadchol.

Vzorce vzťahovej väzby sa dajú zmeniť.

Môžeme prejsť od neistého vzorca vzťahovej väzby k bezpečnému. Môžeme zmeniť seba a svoje vzťahy s deťmi, aby sme rozvíjali trajektóriu spojenia a bezpečia.

To je super, však?

Nezáleží na tom, či máte z detstva bezpečnú, vyhýbavú, úzkostnú alebo dezorganizovanú skúsenosť, môžete rásť a stať sa bezpečným rodičom, ktorý vychová niekoľko hopsajúcich bezpečných bábätiek, bezpečných batoliat a dokonca aj bezpečných tínedžerov. Môže to nastať v polovici detstva alebo v polovici dospelosti. Môže to nastať, keď sú deti ešte stále v našom tele alebo keď majú štrnásť či tridsaťdeväť rokov. Nikdy nie je neskoro naučiť sa vzorce s bezpečnou vzťahovou väzbou a dať svojim deťom neuveriteľný dar – rodičov s bezpečnou vzťahovou väzbou.

PÁR SLOV O TEMPERAMENTE

„Temperament“ je múdre slovo, ktoré opisuje vrodené vlastnosti dieťaťa alebo jeho povahu. Ide o zakorenený charakter a genetické či biologické predispozície, ktoré máme všetci. Cesta vývinu dieťaťa je zložitým tancom medzi jeho temperamentom (ktorý je vrodený) a reakciou okolia naň (ako sa k nemu správa).

Vzťahová väzba nemá vplyv na temperament. Keď bezpečne milujeme svoje deti, nemeníme ich osobnosť ani povahu. Avšak temperament môže ovplyvniť vzťahovú väzbu. Hlavne keď je náš temperament v rozpore s temperamentom nášho dieťaťa. Niekedy nám tieto skutočnosti sťažujú snahu zostať celkovo pokojní, naladení a citlivo starostliví.

Na svojej vývinovej ceste sa všetci v živote stretávame s rizikovými aj ochrannými faktormi. Niektoré z týchto faktorov sú vonkajšie, ako napríklad naše komunity a dostupné zdroje, a iné zas, naopak, vychádzajú z nášho vnútra, ako napríklad naše neurologické fungovanie alebo genetická náchylnosť na organické duševné poruchy.

Naším cieľom je ponúknuť svojim deťom bezpečnú vzťahovú väzbu, aby aj napriek problémom v živote mali výhodu srdečného, pozorného, starostlivého a zásadového opatrovateľa.

Deti môžu mať temperament, ktorý ich vedie k tomu, aby mali prirodzene silnú vôľu alebo vysokú citlivosť, aby boli introverti alebo extroverti, aby mali alebo nemali zmyslové vnímanie. Mohla by som spraviť kilometer dlhý zoznam, pretože ľudia sú neuveriteľne rôznorodí, pokiaľ ide o temperament. Hoci každý jedinečný temperament bude od nás vyžadovať rôznu úroveň emocionálnej a praktickej práce, nič to nemení na skutočnosti, že každé dieťa potrebuje skúsenosť s bezpečnou väzbou, aby mohlo svojím spôsobom prosperovať. Nezabúdajte, že nerozhodujeme o tom, kým sú naše deti alebo aké majú schopnosti. Avšak tým, ako na ne reagujeme a ako pracujeme na tom, aby sme ich prijali také, aké sú, máme vplyv na to, ako sa cítia.

INFO PRE KOCKÁČOV: Neznáma situácia

Priekopníci ako John Bowlby a Mary Ainsworthová, ako aj súčasníci, ako napríklad Alan Sroufe, Mary Mainová a ďalší, vedeli, že existuje rozmanité spektrum spôsobov, ako rodičia nadväzujú vzťahy so svojimi deťmi. Tvrdili, že kvalita vzťahu medzi dieťaťom a opatrovateľom má obrovský vplyv na spôsob, akým ľudia neskôr rastú, učia sa a budujú ďalšie vzťahy.

Vývinová psychologička Mary Ainsworthová vytvorila na vedecké overenie týchto teórií výskumnú metódu, ktorú nazvala Neznáma situácia.

Cieľom bolo otestovať kvalitu vzťahovej väzby medzi matkami a deťmi tak, že sa dvanásť- až osemnásťmesačné deti ocitli v „neznámej“ (mierne stresujúcej) situácii, aby vedci mohli následne pozorovať reakcie dieťaťa na situáciu a reakcie jeho vzťahovej väzby k svojmu opatrovateľovi, keď je v núdzi.

Inými slovami, Ainsworthová a jej súčasníci chceli vedieť: „Čo ,vie‘ toto dieťa o schopnosti svojho opatrovateľa podporiť a upokojiť ho?“

Treba spomenúť dôležitý detail. Keď sa v roku 1965 uskutočnil prvý výskum, stále sa všeobecne predpokladalo, že primárnym opatrovateľom so vzťahovou väzbou je vždy matka. Predstava, že by muž mohol byť opatrujúcou osobou, ešte nebola spoločensky prijateľná. Na prvých videách sú výlučne matky a deti. Našťastie sa tento výskum neskôr zopakoval s otcami, starými rodičmi a adoptívnymi rodičmi a výsledky boli ucelené.

Hoci v úlohe primárneho opatrovateľa a osoby so vzťahovou väzbou stále prevažujú ženy, v súčasnosti má túto úlohu oveľa viac mužov alebo rodovo neurčených rodičov. Osobou so vzťahovou väzbou môže byť každý, kto sa významne podieľa na opatrovaní dieťaťa. Pohlavné chromozómy neurčujú, či je človek starostlivý. Ľudia akéhokoľvek pohlavia môžu byť pre svoje deti osobou s neuveriteľnou vzťahovou väzbou. Deti majú zvyčajne viac ako jednu osobu so vzťahovou väzbou, a to aj napriek tomu, že v mladšom veku majú tendenciu uprednostňovať jednu pred ostatnými.

Taktiež je dôležité zaoberať sa otázkami rasy a kultúry. Pôvodný výskum sa uskutočnil v Baltimore v štáte Maryland na skupine bielych rodín zo strednej vrstvy. Nie je to veľká vzorka a ani nereprezentuje ľudské skúsenosti. Protokol Neznámej situácie je, našťastie, jednou z najviac replikovaných štúdií v psychológii. Do roku 2021 sa opakovane vykonával v rôznych komunitách po celom svete: od Číny cez Nemecko až po Filipíny a Konžskú republiku.

Celosvetová replikácia tejto štúdie je nesmierne dôležitá, pretože potvrdila zistenie, že tieto štyri vzorce vzťahovej väzby existujú naprieč kultúrami.

Ako štúdia funguje?

Neznáma situácia je rozdelená do šiestich „epizód“, ktoré prebiehajú nasledovne:

1. Primárny opatrovateľ a dieťa (dvanásť- až osemnásťmesačné) sú tri minúty v miestnosti s hračkami a pozorujú sa pri hre.

2. Do miestnosti vstúpi cudzia osoba (čo zvyšuje stresový systém dieťaťa) a tri minúty sa pokojne rozpráva s opatrovateľom.

3. Opatrovateľ nechá dieťa v miestnosti osamote s cudzou osobou, aby zintenzívnil jeho reakciu na stres. Odlúčenie nikdy netrvá dlhšie ako tri minúty a skráti sa, ak je dieťa vážne dysregulované.

4. Po troch alebo menej ako troch úzkostných minútach sa opatrovateľ vráti do miestnosti a opäť sa stretne so svojím dieťaťom. Cudzia osoba opustí miestnosť a dá opatrovateľovi a dieťaťu čas, aby boli spolu sami.

5. Opatrovateľ necháva dieťa v miestnosti úplne samo, aby sa ešte viac aktivovala reakcia dieťaťa na stres.

6. Opatrovateľ sa vráti do miestnosti a opäť sú spolu.

To, čo sa deje na konci pri opätovnom stretnutí, nám poskytuje obrovské množstvo údajov o tom, ako sa dieťa vyrovnáva so stresom a ako prežíva svoju konkrétnu vzťahovú väzbu s opatrovateľom.

Existuje presný súbor vzorových spôsobov (jeden bezpečný, tri neisté), ktorými deti reagujú na opätovné stretnutie so svojimi opatrovateľmi. Je to užitočné, pretože sa dozvieme, že už aj dvanásť- až osemnásťmesačné deti vedia, či ich opatrovatelia zvládnu ich nežné, skľúčené pocity.

BEZPEČNÉ DETI: Tieto deti robia dve veľmi dôležité veci, keď sa ich opatrovateľ vráti po epizóde odlúčenia.

1. Aktívne iniciujú a vyhľadávajú blízkosť opatrovateľa. Niektoré hľadajú ubezpečujúci očný kontakt, iné sa rozbehnú k svojim opatrovateľom a lezú na nich.

2. Po vyhľadaní spojenia sa potom rýchlo utíšia a do troch minút od opätovného stretnutia sa upokoja.

V lone

Table of Contents

Úvod

Najdôležitejšia lekcia