Joss Woodová

Malá indiskrétnost

Překlad: Dana Kovaľová

Milá čtenářko,

přináším Vám březnové tituly a věřím, že si je krásně užijete. Vydejte se s mými hrdiny po klikaté cestě za štěstím a láskou. Tentokrát to pro ně bude složitější, protože všichni mají za sebou špatné zkušenosti z předchozích partnerství, a tak se nelze divit, že jsou vůči vztahům velmi skeptičtí, nebo je přímo ve svém životě vylučují. Ale jak již z názvu první povídky vyplývá (Druhá šance na lásku), opravdu všichni dostanou novou šanci, aby učinili svůj život smysluplným.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

One Little Indiscretion

První vydání:

Harlequin Books, 2020

Překlad:

Dana Kovaľová

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2020 by Joss Wood

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Desire jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-5703-9 (EPUB)

ISBN 978-83-276-5704-6 (MOBI)

ISBN 978-83-276-5705-3 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PROLOG

1. Lézt po horách. (Díky, výšková nemoci.)

2. Svatba. (Ne. Jednou to víc než stačilo.)

3. Jízda na mechanickém býkovi, jako tehdy o jarních prázdninách. (Čtyři tequily a natřásání jako hadrová panenka se postaraly, že mi celé měsíce nikdo neřekl jinak než Blitka.)

4. Neodolatelná touha po Carrickovi Murphym. (To je největší tabu ze všech.)

Sadie Sladeová v duchu přidala nouzovou tracheostomii na seznam věcí, které už nikdy v životě nehodlá udělat znovu, a dotkla se malého gázového obvazu na krku. Nikdy v životě nebyla víc vyděšená. Po nočním pobytu v nemocnici byla zpátky ve svém bytě a několikrát se zhluboka nadechla. Nádherný pocit! Doktoři ji ujistili, že dočasný nedostatek kyslíku, když se předchozí večer dusila na koktejlovém večírku u Murphyových, nijak nenarušil její duševní schopnosti. Ale i tak si přeříkala fakta.

Je jí dvacet devět let, má doktorát z dějin umění, je majitelkou firmy poskytující služby v oboru oceňování uměleckých děl a zjišťování jejich původu. Jejím nejlepším kamarádem je arabský princ, se kterým se seznámila na vysoké. Další dobrá kamarádka, Beth, je její virtuální asistentkou a obchodní manažerkou. Do Bostonu přijela, aby pro společnost Murphy’s International zjistila původ obrazu, který možná namaloval Winslow Homer.

Od chvíle, co tu práci přijala, se snažila vypořádat s otravnou touhou po sexy generálním řediteli společnosti Carrickovi Murphym. Měl nádherné tělo, úžasnou tvář, ale hroznou pověst.

Proč mě nemůže přitahovat někdo, kdo je jak úspěšný, tak úctyhodný, zkrátka někdo, koho bych dokázala respektovat? Jednou v životě bych chtěla toužit po někom kdo není hráč, podvodník nebo skunk, pomyslela si. Ale krom toho, že si nedokážu poručit, abych si ho nepředstavovala nahého, jsem v pohodě.

Sadie se zaklonila na pohovce a zakryla si oči předloktím. Včera večer, než přijela sanitka, se upřeně dívala na Carrickovu tvář. Jeho oči měly nezvyklý odstín zelené jako hroznové víno se zlatými a stříbrnými tečkami, a kolem byl prstenec temně zelené. Ty úžasné oči se na svět dívaly zpod mužného obočí na tváři s pevnou čelistí a kdysi rovným nosem, který musel prodělat zlomeninu a zůstal po ní maličko křivý. Obličej doplňovala přísná, ale sexy ústa a tělo, které by rozplakalo i anděly. Byl vysoký, vypracovaný. A chytrý.

Samé vynikající kvality.

Až na to, že byl dokonalou kopií jejího bývalého manžela, tak jí to alespoň řekla Beth, která bývala Carrickovou švagrovou.

Sadie se podobnému typu snažila vyhýbat od doby, co se rozešla a pak i rozvedla se svým vlastním sukničkářským, prací posedlým pánem tvorstva.

Když ji Murphy’s International oslovila, aby prověřila pravost toho, co mohlo být ztracenou malbou Winslowa Homera, vážně uvažovala o tom, že jejich žádost odmítne.

Čistě proto, že byla prudce alergická na bohaté, sexy muže, pevně přesvědčené o tom, že si mohou dělat, co chtějí a kdy chtějí, aniž by přemýšleli o tom, komu tím ublíží.

Ale emoce účty neplatí a její podnikatelský mozek trval na tom, že jde o nabídku, kterou nemůže odmítnout.

Murphy’s International byla jednou ze tří největších aukčních síní na světě s nesmírně bohatými a stálými klienty. Tato společnost měla v uměleckém světě moc a respekt, a práce pro ně bude zářit jako zlatá hvězdička v jejím podnikatelském životopise.

Proto se dočasně přesunula z Paříže do svého rodného Bostonu. A přesně jak čekala, pracovat v Murphy’s International a vídat denně Carricka Murphyho si nezadalo s mučením.

Protože když byla v Carrickově společnosti, zapomínala na jeho minulost. Zapomínala, že je tím typem muže, jakým se vyhýbá. Že byl mizerným manželem ženy, kterou označovala za přítelkyni. Namísto toho si užívala jeho bystrý mozek, kousavý vtip a nádherný vzhled.

Když byla sama, buď si ho představovala nahého, anebo ho plísnila ta to, že je sukničkářský pitomec, který své bývalé ženě udělal ze života peklo. Přepínat od chtíče k nechuti a zase zpátky bylo zatraceně vyčerpávající. Sice si moc přála, aby mohla všechno své vyčerpání hodit na Murphyho s jeho problematickou přitažlivostí, ale byl to až onen okamžik na pokraji smrti, který vytlačil na povrch všechnu tuhle sopečnou vlnu smíšených emocí.

Vděčnost, strach, samotu, zranitelnost…

Sadie se posunula na pohovce ještě dál a zavřela oči. Jednou z možností, jak se vyhnout tomu, aby musela čelit všem těm pocitům, které obvykle ignorovala, bylo vklouznout do spánku…

Carrick klepal na její dveře pěkných pár minut a už začal uvažovat o tom, že zkusí vykopnout zámek, když Sadie otevřela a vypadala trochu omámeně a zatraceně sexy.

Spala. Na tváři měla vytlačený záhyb od polštáře a zamžené oči. Měl by cítit výčitky, že ji probudil, vzhledem k pekelným čtyřiadvaceti hodinám, co měla za sebou. Ale místo toho byl vděčný, že ji vidí stát na nohou, dýchat, že se jí může dívat do modrých očí. Do očí, ve kterých minulý večer viděl všechnu tu hrůzu a strach.

Příšerně ho to vyděsilo.

Carrick ustoupil, aby se na ni podíval, a opřel se rukou o ostění. Nebylo mezi nimi jiné spojení než pracovní, a přesto mu poprvé od včerejšího večera přestalo srdce bláznivě mlátit v hrudi a uklidnilo se.

Neměl nejmenší tušení, proč na něj má takový vliv žena, kterou sotva zná. Nejspíš proto, že byla svým způsobem jednou ze zaměstnankyň firmy, a tudíž se za ni cítil zodpovědný. To byl jediný důvod, na který dokázal přijít, protože žádné citové spojení mezi nimi nebylo.

Ostatně s nikým žádné spojení neměl, citové ani jiné. Už dlouho ne a už nikdy víc.

„Ahoj,“ zamumlala Sadie. „Carricku? Proč jsi tady?“

„Chtěl jsem tě zkontrolovat.“ Mělo to vyznít nenuceně, ale nepovedlo se. „Vypadáš…“ zkusil to znovu, ale znovu se zasekl, když se snažil najít správné slovo. Měla na sobě červený, volný svetr se spadlými rameny, černé legíny a teplé černé ponožky. Nebyla namalovaná a vlasy si stáhla do nepořádného culíku. Řez na krku zakrýval kousek obvazu. Ještě nikdy v životě neviděl nikoho krásnějšího.

Bože, je živá…

Sadie ustoupila, aby mohl vejít dovnitř.

„Omlouvám se za to, jak vypadám. Nečekala jsem společnost. Pojď dál.“ Zavřela za ním dveře a podívala se na obrovskou kytici květin, kterou nesl. Nebyl si jistý, které květiny má ráda, a tak v květinářství řekl, ať mu dají od všeho trochu. Výsledkem byla změť barev a vůní.

„Ty jsou všechny pro mě?“

No ano. Jistě. Uvědomil si, že ta slova řekl jen v duchu a kývl. Podal jí kytici a Sadie zmizela za květy a listy.

Ne, potřebuju vidět její tvář, dívat se na ni…

Proč?

Zarazil se. Tohle se mi vůbec nepodobá, pomyslel si.

Už dlouho byl šťastně rozvedený a v životě si mohl dělat, co chtěl. Neměl čas na složité emoce, nemusel nic vysvětlovat, zdůvodňovat nebo rozebírat ať již sám sobě, nebo jiným.

Miloval a chránil své sourozence a byl loajální několika blízkým přátelům, které měl. Ale Sadie Sladeová nebyla ani příbuzná ani přítelkyně. Tak proč na ni reaguje takhle?

Sadie se na něj podívala přes mnohobarevné květy.

„Máš v úmyslu něco říct?“

Řeči se přeceňují, pomyslel si. Vytáhl jí drahou kytici z náručí a pustil ji na podlahu. Na chvilku zaváhal a čekal, jestli nezačne protestovat. Když se tak nestalo, políbil ji, vpil se do jejího tepla, její pikantnosti, její živoucnosti.

Posunul ji, aby se mohla opřít o zeď, a sám položil dlaň na chladnou omítku za její hlavou. Nedotýkal se jí ničím jiným než ústy. Protože kdyby to udělal, nepřestal by, dokud by nebyla nahá, lapala po dechu a sténala jeho jméno.

Sadie ale neměla problém použít ruce. Cítil, jak mu vytahuje z kalhot košili, a pak už mu její dlaně vklouzly na holou kůži. Všechny svaly v těle se mu stáhly a zauvažoval, kam zmizel všechen kyslík z místnosti. Ale na tom nezáleželo, protože Sadie ho líbala… a nebyla v tom ani špetka zdrženlivosti. Vklouzla mu jazykem do úst a objala ho rukama kolem pasu. Beze slov mu tak sdělovala, že po něm touží stejně, jako on po ní.

Už nedokázal odolat ani na vteřinu. Přejel dlaní po holé kůži, odhalené volným svetrem a užíval si měkkost její kůže. Bude takhle hebká všude?

„Dotýkej se mě, Carricku,“ zamumlala zadýchaně mezi polibky.

Víc povzbuzení nepotřeboval. Sáhl pod svetr, aby se dostal k její voňavé kůži. Žádná podprsenka, díkybohu. Sklonil hlavu, aby ji políbil na krk, a přitom jí šeptal, co přesně s ní chce dělat. Zastřené zamumlání ho pobídlo, aby přesně to udělal.

A ještě mnohem víc.

Vzal do ruky její ňadro a cítil, jak ho do dlaně tlačí ztvrdlá bradavka.

Přetáhl jí svetr přes hlavu a podíval se na její dokonalou postavu. Pevná ňadra, růžové bradavky…

„Nemůžu se dočkat, až tě ochutnám.“ Sklonil hlavu níž a dráždil jazykem bradavku, než ji vsál do úst. Dokonalé. Stejnou pozornost věnoval i druhé bradavce, pak se narovnal a vklouzl jí prsty do vlasů.

„Chci tě vzít do postele.“

„Já vím,“ odpověděla a sevřela jeho zápěstí do dlaní.

„To ale není ano, Sadie.“

Vzala ho za ruku a vedla chodbou do své ložnice zařízené v modrobílé kombinaci jako vystřižené z čínského porcelánu. Stáhla si kalhoty i se spodním prádlem, vyklouzla z ponožek a stála před ním nahá.

„Miluj mě, Carricku. S tebou si připadám tak zatraceně…“

Nažhavená? Vzrušená?

„Živá,“ dodala šeptem. „A přesně to teď zoufale potřebuju. Cítit, že jsem živá.“

To jí mohl dát. A taky to udělal.

PRVNÍ KAPITOLA

Carrick Murphy slyšel cvaknutí západky na dveřích koupelny. Obrátil hlavu a zabořil tvář do Sadiina sladce vonícího polštáře.

K čertu.

Když včera večer odjížděl ze svého domu v historické čtvrti Beacon Hill, měl v úmyslu jen zkontrolovat, jak je na tom nová expertka na umění, kterou firma zaměstnala. Protože, jak si opakoval během jízdy k jejímu bytu, Murphy’s International potřebovala její profesionální schopnosti. Bylo žádoucí, aby ověřila pravost malby a aby potenciální ztracený Homer mohl být zařazen do jejich dlouho očekávané, výjimečné jarní aukce. Donesl jí květiny, které stále ještě ležely na podlaze v hale a nejspíš usychaly, ale jen jako gesto zákazníka konzultantce. Zkrátka se zoufale snažil přesvědčit sám sebe, že jeho návštěva u Sadie nemá nic společného s tím, že je pekelně sexy.

Dobrá práce, Murphy, pochválil se v duchu sarkasticky. Málem jsi na to sám sobě skočil. Frustrovaně vydechl a rozhlédl se, kde má šaty. Mít na sobě oblečení, až Sadie vyjde z koupelny, bylo to nejmenší, co mohl udělat, aby zmírnil trapnost dnešního rána.

Boxerky našel u dveří a natáhl si je. Začali ze sebe svlékat šaty už v chodbě minutu poté, co ji políbil. V bezprostřední blízkosti žádné další šaty neviděl, a tak zamířil po stopě svršků bytem.

Jednu z ponožek sundal z rámu černobílého tisku na stěně. Košili našel u šedé pohovky a své kalhoty za ní. Natáhl si je, pak košili a nechal ji u krku rozhalenou. Oblékl si ponožky, pak boty a podíval se na dveře. Zatoužil vyklouznout tiše ven. Ale Sadie nebyla náhodná známost, kterou už nikdy v životě neuvidí, a tohle jí nemohl udělat. Nehodlal utéct jako školák. Zasloužila si přinejmenším „děkuju“.

A i kdyby to nebyl nejúžasnější sex na světě, slušelo se dodat: „Užil jsem si to.“

Ale v tomto případě to byl úžasný sex. A se Sadií se znovu uvidí, protože jí platí nehoráznou sumu za její zkušenosti při ověřování pravosti toho obrazu.

Potřeboval ji… ale jen na profesionální bázi.

Naučil se už nikoho nepotřebovat. Od doby, co se rozvedl s Tamlyn, vždycky důkladně a dlouze přemýšlel o tom, s kým spal, a o potenciálních následcích. Půjde dotyčná se svým příběhem za novináři? Bude šířit zvěsti o tom, jak s ní zacházel?

Ale touha po Sadii přehlušila všechny jeho strachy a uvážlivost. Chtěl ji. Ona toužila po něm. A po tomhle zjištění jeho mozek vypnul…

Jenom doufal, že si nemyslí, že je to začátek něčeho mimořádného. Že se bude jejich vztah někam vyvíjet. Nejhorší scénář by byl, kdyby k němu začala něco cítit a chtěla nebo čekala víc, než jí může dát.

Už ztratil příliš mnoho žen, které miloval a záleželo mu na nich. Zemřela mu matka, nevlastní matka i švagrová. O další švagrovou přišel kvůli rozvodu, který z něj vysál všechny sny a naděje. Přestal věřit na žili šťastně až do smrti, přestal snít, že bude mít rodinu, partnerku, manželku, se kterou společně zestárne.

Čím víc si nějakou ženu pustil k tělu, tím víc mu mohla ublížit. Jeho bývalá manželka toho byla důkazem.

Carrick si přejel dlaní obličej. Ano, kvůli Tamlyn natolik zahořkl, že se už neobtěžoval s nikým randit. Dával přednost tu a tam příležitostnému, diskrétnímu sexu na jednu noc. Jistě, nikdy to nebylo tak dobré, jako kdyby byl ve vztahu s citovým zázemím…

Ale jednou ano.

Se Sadií.

S ní zapomněl na to, že ji sotva zná, že jsou spolu poprvé. Milovat se s ní bylo stejně přirozené jako dýchání. Jako by se jejich těla už dávno znala. Nenastaly mezi nimi žádné trapné, nemotorné chvilky. Žádná nerozhodnost, žádné líbí se ti tohle?

Souhlasně mumlala, kdykoli dokázala promluvit.

Sténala, vyrážela ze sebe: „Ano!“ a „Ještě!“ a „Víc!“

K čertu s tím, Sadie byla nejlepší, jakou kdy měl, dokonce lepší, než ty první bezhlavé dny s Tamlyn. Sadie a jejich společná noc překročila všechna očekávání a pro jeho další zástoj na jednu noc nastavila laťku neskutečně vysoko.

Jestli tedy ještě nějaký takový bude mít.

Carrick vstal a zamířil do malé kuchyně na opačné straně bytu, který stavěl na konceptu otevřeného prostoru a byl pekelně nudný. Alespoň může postavit na kávu, než Sadie vyjde ven z koupelny.

Vyměnil filtr v kávovaru, nasypal do něj kávu a dolil vodu. Zapnul ho, přešel do obývacího pokoje a zvedl její tričko položené na konferenčním stolku. Přitáhl si ho k nosu a nasál její vůni. Vonělo jako slunce a teplý větřík, a pod tím vším byla ještě jedna vůně, kterou nedokázal rozpoznat. S jistotou ale věděl, že jde o vůni stvořenou k tomu, aby se mu z ní zatočila hlava.

„Vážně očicháváš moje tričko?“

Zatraceně. Přistižen při činu. Jedinou možností bylo přejít do ofenzívy.

„Co je to za vůni?“ zeptal se a položil ho zpátky. „Dělá se mnou neskutečné věci.“

„Jasmín a pomerančové květy,“ odpověděla. Osprchovala se a mokré vlasy si sčesala dozadu. Ve vybledlých džínsech a volném svetru brusinkové barvy vypadala mladší.

„Připomeň mi, abych ti koupil zásobu na deset let.”

Sadie se usmála, i když nechtěla podléhat jeho šarmu.

„Kéž bys mohl. Ale ten voňavkář odmítá vyrábět velké dávky a svůj obchod na Montparnassu otevírá, jen když na to má náladu. A tu moc často nemívá.“

Oči jí zatěkaly na jeho holý hrudník pod rozhalenou košilí. Začal si ji zapínat, ale zarazil se, spustil ruce dolů a Sadie předpokládala, že si užívá její pozornost. Byl dost chytrý a zkušený, aby si všiml touhy v jejích očích a rozpálených tváří. Žádné druhé kolo nebude, proč všechno ještě víc komplikovat? A zřejmě má pocit, že ta trocha vzájemného ocenění nemůže nikomu ublížit.

Ale plete se. Tyhle věci mohou způsobit spoustu bolesti, pomyslela si Sadie a nutila se ke klidu. Potřebovala nějak zaměstnat ruce, aby odolala pokušení položit je na jeho široký hrudník.

Snídaně.

„Mohla bych udělat snídani.“

Zamířila ke kuchyni a Carrick ji následoval.

„Takže máš byt v Paříži?“ zeptal se, zatímco vytahovala croissanty, máslo a džem.

„Mám králičí noru na Montparnassu, maličký, jednopokojový byt dost velký jen pro mě, mé oblečení a knížky.“ Přejela ho očima od hlavy po paty. „Ty bys tam vypadal jako Gulliver v Lilliputu.“

„Gulliver? Lilliput?“ Ale pak ta jména zapadla na správné místo. „Aha, Gulliverovy cesty Jonathana Swifta.“

„Omlouvám se, jsem knihomol. A blázen do umění. A zažraná do zbytečných faktů.“

„Miluju knihomoly a zažrané blázny. To je můj nejoblíbenější typ lidí,“ odpověděl a díval se na ni, jako by byla ten nejvíc sexy cvok na světě. Ale nejspíš si to jen namlouvala…

„Můj brácha Finn je král obskurních faktů, takže jsem zvyklý poslouchat podivné, kuriózní a zbytečné informace,“ ujistil ji. Pak si všiml, že káva je skoro hotová. Rozhlédl se po kuchyni a zeptal se, kde má šálky. Otevřel skříňku, ke které ho nasměrovala, vytáhl dva šálky a naplnil je. Sadie zatím dala na talíř ohřáté croissanty a pokynula mu, aby se posadil. Poslechl ji a sáhl pro teplé, máslové pečivo.

Jen se na mě podívejte, pomyslela si Sadie pobaveně, jak se chovám dospěle. Pravda je, že to není tak trapné, jak jsem se bála. Carrick už nejspíš podobných „rán poté“ zažil tolik, že je to pro něj normální. Ale musím něco říct, cokoli, co mu dá jasně najevo, že tohle byla jen záležitost na jednu noc. Nic víc.

Tohle pro ni bylo hodně zvláštní ráno. Neměla ve zvyku jít do postele s cizím mužem. A nikdy nespala s nikým, s kým pracovala. A nikdy, nikdy, nikdy nespala s muži, kteří byli jako její bývalý, kteří ženy a sex pokládali jen za hračku…

„Tohle se nemělo stát,“ přerušil Carrick její myšlenky.

To jsem měla říct já!

Vložil si do úst kousek croissantu potřeného jahodovým džemem. Rozkousal ho, spolkl a vzal si další sousto. Evidentně si užíval křehké pečivo i nakyslou chuť džemu.

„Přijel jsem tě zkontrolovat, ale zjevně jsme se nechali trochu unést,“ řekl blahosklonným tónem, který ji přiměl zatnout zuby. „Doufám, že to neovlivní naše vzájemné pracovní vztahy.“

Co tím chtěl říct? Myslí si snad, že se s někým vyspím a hned mám pocit, že spolu máme vztah? Rozhodně nehrozí, že bych se do něj zamilovala po jedné noci fantastického milování. Jistě, říká se o něm, že za sebou po celém Bostonu nechává zlomená ženská srdce a zklamané dámy, ale já takhle slabá nejsem.

Už ne.

„Jsem si jistá, že to bude v pořádku,“ odpověděla rozhodným tónem. „A hlavně bys měl vědět, že mé závěry ohledně toho Homera neovlivní nic jiného než důkazy.“

Carrick zvedl šálek s kávou a Sadie viděla, jak mu podrážděně blesklo v očích.

„Proč by sis k čertu měla myslet, že od tebe čekám nějakou upravenou expertizu? Máš dojem, že chci, abys mi řekla to, co chci slyšet? Umění mluví samo za sebe. Tak to vždycky bylo a vždycky bude.“

V tom se od jejího bývalého manžela lišil. Dennisovy morální zásady byly velmi těkavé a neváhal použít jakékoli prostředky, aby ovlivnil výsledek dohody nebo vztahu ve svůj prospěch. Jistě, byla to jen jedna krátká věta, ale v tomto ohledu věřila, že Carrick Murphy není jako její ex.

Netušila, proč se jí tolik ulevilo, ale… ano, ulevilo se jí. Tím se ovšem stále nevyřešila příčina, proč teď sedí v jejím bytě při společné snídani.

„Do budoucna bych navrhla, abychom zapomněli, že k té minulé noci vůbec došlo. Byla to zábava, ale mám práci a nebylo by rozumné to opakovat. Všechno by se tím jen zbytečně komplikovalo,“ dodala a doufala, že vypadá stejně nenuceně, jako se snažila znít.

Carrick upil kávu a sevřel šálek v dlani.

„Pokud to cítíš takhle…“ prohodil.

Ne! Ano! Áááá!

Já nevím, jak se mám cítit. Vím jenom to, že když jsem naposledy skočila do postele s okouzlujícím mužem, rozerval mi život na kousky. A to už nikdy v životě nesmím dopustit.

Sadie odsunula talířek s croissantem a skousla si vnitřní část tváře. Přála si, aby prostě odešel a dal jí trochu prostoru se vzpamatovat. Najít smysl v tom, že skoro přišla o život a užila si skvělé milování se sexy mužem, který ale stále ještě sedí u ní v kuchyni.

Carrick natáhl ruku a sevřel jí zápěstí.

„Sadie, podívej se na mě.“

Odhodila mokré vlasy a zhluboka se nadechla, než ho poslechla. Zadívala se mu do očí a musela si připomínat, aby nezapomněla dýchat. Něžně se na ni usmál.

„Děkuju ti za úžasnou noc. Doufám, že sis ji užila stejně, jako já.“

Rozhodně. Nejlepší noc, jakou jsem kdy strávila nahá.

„Ale budu muset jet. Murphy’s International se bohužel bez šéfa neobejde.“

Sadie věděla, že by měla cítit úlevu, že už chce jít, ale byla jen zklamaná. Což bylo hloupé, protože ještě před několika minutami chtěla být sama.

Carrick pustil její zápěstí a začal si zapínat knoflíky košile. Vstal, zastrčil ji do kalhot a hodil si do úst poslední kousek croissantu.

„Zatraceně, jsou skvělé.“ Došel k ní, podíval se na ni a Sadie zadržela dech, když se k ní sklonil, aby ji políbil. Ale pak se zarazil a trhnul hlavou zpátky.

„Jsem vážně rád, že jsi v pořádku, když ses málem udusila.“ Díky bohu za to, jak rychle moje sestra Tanna zareagovala. Jinak by tu teď nebyla, doma z nemocnice a unavená po promilované noci. Podíval se na malý kousek sterilní gázy na jejím krku.

„Bolí to?“

Sadie zavrtěla hlavou. „Byl to jen malý řez a rychle se to zahojí. Jen si říkám, že asi začnu být vegetariánka,“ dodala a udělala obličej.

Usmál se. „S kouskem mrkve by se ti to mohlo stát stejně snadno jako s kusem steaku.“

„To je pravda, ale stejně mi nějakou dobu potrvá, než zase seberu odvahu dát si kousek hovězího. Nebo nějakého jiného masa.“

„To naprosto chápu.“ Carrick se podíval na hodinky a zamrkal. „Musím jet. V devět mám schůzku a musím se zastavit doma a osprchovat se.“

„Můžeš si dát sprchu tady, jestli ti to ušetří čas,“ nabídla mu. Čekala, zatímco o tom přemýšlel. Bylo jí jasné, že jestli sebeméně naznačí, že by se k němu měla přidat, bude pro ni nesmírně těžké odolat a naposledy se ho dotknout. A jestli se ještě chvíli zdrží, mohla by ho sama dotáhnout do sprchy a zkusit pár věcí, které ji v noci nenapadly.

Sexy, živočišných, mládeži nepřístupných věcí…

„Díky, to bude v pohodě. Pojedu přímo do kanceláře a zajdu do sprchy ve firemní posilovně. Ve společných prostorách vedení, o které se dělíme s bratry, mám věci na převlečení a toaletní potřeby, takže to nebude problém.“

Sadie ho následovala chodbou a na chvilku si dopřála pohled na jeho pevný zadek, jehož tvar a dotyk si její dlaně stále ještě pamatovaly.

„Předpokládám, že zítra nepřijdeš. Nejspíš potřebuješ čas, aby ses zotavila.“

„Celou noc jsem se s tebou milovala, Carricku. Těžko si můžu hrát na nemocnou,“ odpověděla Carrie a do hlasu se jí vloudil náznak kousavosti. „Ale dneska budu pracovat z domova, pročešu internet a budu pátrat po všem, co se vztahuje k Homerovu pobytu ve Virginii. A pak půjdu do umělecké galerie na Charles Street, protože Isabel Mounton-Matthewsová odvedla spoustu práce s předchozím majitelem. Doufám, že o té malbě najdu něco ve starších prodejních katalozích nebo záznamech.“

Carrick se ji zeptal na jméno té galerie a oba se uvolnili, protože se jejich hovor přesunul k umění.

„Znám ji. Proslýchá se, že jak minulí, tak současní majitelé nebyli vždycky úplně solidní. Zdá se, že mívají tendenci mlžit o původu, anebo doplnit chybějící informace kreativní vycpávkou.“

„Díky. Budu to mít na paměti.“

„Neřekl bych o nich, že jsou pochybní, ale nejsou ani úplně čestní. Podle mě nemáš nejmenší šanci podívat se do jejich záznamů, pokud tedy vůbec nějaké vedou.“

Měl pravdu, ale stejně to bude muset prověřit. Čistě pro každý případ. A krom toho měla dojem, že jim oběma prospěje trocha odstupu a čas, kdy si budou moci srovnat věci v hlavě, než se zase uvidí.

„Takže se zase uvidíme, až budu mít nějaké nové informace,“ řekla. „To může trvat několik dní, a možná i týdny.“

Carrick sebral povadlou, smutně vypadající kytici a položil ji na stůl v hale.

„Neurazím se, když je vyhodíš.“

Bylo jasné, že i on se snaží držet si od ní odstup. Sklonil se a zlehka ji políbil na tvář. Vzala to gesto jako malé poděkování za úžasnou noc. Nic jiného neznamenalo… nemohlo znamenat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Malá indiskrétnost.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.