Miranda Lee

Ve službě miliardáře

Překlad: Zuzana Ľalíková

Milá čtenářko,

tak co, jaký byl? A jaký bude? Neodpustím si tu nejobvyklejší otázku na přelomu roků… Jenže co dělat, když žijeme v turbulentní době, kdy se vše neustále mění? Máme za sebou druhý rok boje s nepříjemnou a nebezpečnou chorobou, a protože tyhle řádky píšu několik týdnů před koncem roku, netuším, co se ještě může stát.

Takže jenom: držme si navzájem palce, aby ten příští rok byl lepší!

Z knížek, které si můžete přečíst v edicích Sladký život a Sladký život Duo, bych chtěl upozornit na dvě. Příběh Princovo tajné pokušení volně navazuje na Noc plnou ohně, která vyšla v březnu. Dozvíme se v ní více o osudech mladých žen z jednoho zapadlého sicilského městečka. A kniha nazvaná Smlouva s Italem je zase druhý díl trilogie o rodině Brunettiových. Minulý měsíc jí předcházela povídka Software pro lásku, příští měsíc vše završí Chybička v plánu.

Takže už víme, že ani na přelomu let 2021 a 2022 nepřijdeme o tolik oblíbené příběhy na pokračování. Už teď Vám prozradím, že v únoru a v březnu mám pro Vás připravený další dvoudílný příběh.

A že by Vás zajímalo, o čem bude…? Přece o lásce!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Maid for the Untamed Billionaire

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2019

Překlad:

Zuzana Ľalíková

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2019 by Miranda Lee

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-7701-3 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-7702-0 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-7703-7 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PROLOG

Jake potřeboval hospodyni.

Nechtěl však, aby s ním bydlela pod jednou střechou. To poslední, po čem toužil, bylo, aby mu někdo stál v jednom kuse za patami, povídal si s ním a zabíral mu osobní prostor. Dům koneckonců Jake před několika lety koupil hlavně proto, aby ho měl jen pro sebe.

Po několika měsících v nemocnici a dalších týdnech strávených na rehabilitační klinice po ničem netoužil víc než po samotě. Proto odmítl nabídku, aby se nastěhoval k příbuzným a jako dárek k třicátým narozeninám si koupil dům v Balmain Eastu na předměstí Sydney.

Napadlo ho, že by bylo nejlepší, kdyby k němu hospodyně chodila třikrát týdně. Dokázal se o sebe přece jenom postarat – ve smyslu, že na začátku, kdy neměl nohu ještě zdravou, nezvládl vůbec nic. Nákupy si obstarával přes internet a oblečení posílal do čistírny, a to i potom, co se už téměř uzdravil a vrátil se do práce.

Veškeré domácí práce, které se vážou k domu, ho však nudily. Příčilo se mu, že musí čekat na kurýry, kteří se ne vždy dostaví na čas. Trpělivost nepatřila mezi jeho nejsilnější vlastnosti.

Mohl si dovolit platit někomu, kdo by všechno kolem domu dělal za něj. Už před úspěchem jeho televizního pořadu byl bohatý, takže peníze pro něj nikdy nepředstavovaly problém. Spíš mu záleželo na soukromí.

Ne že by soukromí měl, protože jeho hvězda během posledních několik let vystoupala hodně vysoko a každý jeho pohyb zachycovali přispěvatelé na sociálních sítích a bulvárních plátcích.

Doma však byl konečně sám. Domov byl jeho útočištěm a pevností. Proto bylo nutné, aby si našel hospodyni. Ukázalo se však, že to není zrovna snadný úkol čistě proto, že ženy, které se o práci u něj ucházely a dostavily se na pohovor, se mu nelíbily.

Uvědomoval si, že je to od něj hloupé, protože s tou ženou přece nebude mít na osobní úrovni nic společného. V žádosti, kterou rozeslal personálním agenturám, napsal, že hospodyně u něj bude pracovat jen ve všedních dnech, nikdy ne o víkendu. Měla by dorazit vždy ráno až poté, co on sám odjede do práce, a stejně tak by měla odejít, než se Jake večer vrátí domů. Produkce a moderování zábavního pořadu Polední Austrálie mu zabíraly každou minutu pracovního týdne, a to od rána až do pozdního odpoledne.

Proto by mu přece nemělo záležet na tom, jestli mu bude hospodyně sympatická, nebo ne.

Nedovedl si však představit, že by do jeho domova během jeho nepřítomnosti docházel někdo, kdo by se mu nezamlouval.

Na ženách, které k němu přišly na pohovor, mu nejvíc vadil fakt, že všechny do jedné byly velkými obdivovatelkami jeho pořadu. Pravda, není to zrovna zločin, bylo to však otravné. Všechny se rozplývaly a nemohly se dočkat, až k němu nastoupí do služby.

Jakeovi se nedočkavost u žen příčila. Nedokázal setřást z hlavy představy, jak na sociálních sítích zveřejňují dojmy z báječné práce a skvělého nového zaměstnavatele, vše samozřejmě opatřené fotografiemi.

Žádnou z těch dychtivých žen nenajal a právě teď čekal na příjezd další zájemkyně, kterou mu poslala nově založená personální agentura, jejíž majitelka byla před několika dny hostem v jeho pořadu.

Agentura slibovala přesně takové hospodyně, jaké hledal. Většinu žen, které přes tuto agenturu nabízejí své služby, tvořily ženy v domácnosti, jež si chtěly vydělat peníze navíc k péči o děti.

Zavolal proto Barbaře, majitelce agentury, a vysvětlil jí, jakou hospodyni si pro sebe představuje. Požádal o někoho vhodného, nejlépe ženu, která není posedlá jeho pořadem a nepovažuje ho za dar všem ženám seslaný samotným bohem.

Slíbila, že mu najde tu pravou hospodyni.

A tak tu teď, v sobotu brzy odpoledne seděl ve své pracovně a čekal, až dorazí zájemkyně, která podle Barbary nejvíce vyhovuje jeho požadavkům, ačkoli si neodpustil pomyšlení, že nejspíš stejně jen opět marní čas.

Žena, kterou k němu Barbara poslala, byla především příliš mladá. Mělo jí být teprve dvacet šest let. Navíc to byla vdova. Co se asi tak v jejím životě odehrálo?

Barbara mu to neřekla a Jake se neptal.

Povzdechl si. Asi manžel té ženy zemřel při autonehodě. Nebo na nějakou vážnou nemoc.

Aspoň že neměla děti. Není nic smutnějšího, než když mladá žena musí své děti vychovávat sama.

Tato mladá žena, Abby Jenkinsová, podle všeho neměla žádnou kvalifikaci a hledala práci. V jejím velmi krátkém životopisu se psalo, že v sedmnácti odešla ze střední školy, pracovala v rybím bistru, ve dvaceti letech se vdala a krátce poté se stala ženou v domácnosti.

Jakeovi připadalo, že u moderní mladé ženy je to poněkud zvláštní volba životního stylu, který Jake považoval spíš za staromódní. Chtěl jí však dát šanci. Každý si přece zaslouží aspoň jednu šanci.

Před domem zastavilo auto. Hodinky na jeho zápěstí mu prozradily, že jsou přesně dvě hodiny. Aspoň že je přesná.

Jake vstal a vydal se ke vstupním dveřím. Západku odemkl, právě když se ozval zvonek. Zhluboka se nadechl a otevřel dveře. Netušil, co má čekat.

Při pohledu na překrásnou blondýnu s nádhernýma zelenýma očima, jež k němu ustaraně vzhlížely, se mu zadrhl dech. Ne, netvářila se ustaraně. Spíš nervózně. Ta dívka byla strašlivě nervózní, kousala se do spodního rtu a ucha své černé kabelky přehozené přes rameno se držela, jako by to bylo záchranné lano.

To, že byla nervózní, považoval za přirozené. Barbara se zmínila, že práce u něj je první, o kterou se dívka přes její agenturu uchází.

Jake si ji prohlédl.

Měla na sobě tmavě modré džínsy a smetanový háčkovaný top, který jí obepínal velmi pěknou postavu. Vlasy v barvě medu měla dlouhé, rovné a stažené do nízko posazeného culíku. Nenanesla si žádná líčidla, dokonce ani rtěnku. To Jakea potěšilo, protože se tím odlišovala od ostatních žen, s nimiž vedl pohovory.

„Pan Sanderson?“ zeptala se váhavě.

Jake povytáhl obočí. Došlo mu, že ho nezná, což znamenalo, že nikdy neviděla jeho pořad ani dokumenty, které během let natočil.

Nemohl se rozhodnout, jestli mu to dělá spíš radost, nebo ho to ranilo.

Tak jako tak to hrálo v její prospěch. Neměl zájem o hospodyni, která miluje jeho pořad.

„Ano, to jsem já,“ odpověděl. „A vy budete Abby,“ oslovil ji s trochu škrobeným úsměvem.

Úsměv mu oplatila.

„Ano,“ odpověděla stručně a rychle dodala: „Je od vás velmi milé, že jste mě pozval na pohovor.“

„Barbara mi vás velmi vychválila,“ prozradil jí.

To ji překvapilo. „Opravdu?“

„Ano. Zmínila se, že k vám přijela neplánovaně na návštěvu a měla jste tam dokonale naklizeno.“

Zrůžověly jí tváře. Působila přitom jak krásně, tak roztomile. Jakea vždy přitahovaly krásné ženy, ne roztomilé.

To se nyní změnilo…

„Mám ráda věci na svém místě,“ přiznala.

„Nápodobně,“ přizvukoval úsečně. „Pojďte dál, promluvíme si.“

„Ano, jistě.“ Navzdory svým slovům se však ani nepohnula a jen na něj bez mrkání zírala.

„Možná bych vás nejdřív měl provést domem,“ navrhl Jake přátelsky, ustoupil stranou a gestem ji pobídl, aby vstoupila. „Ukážu vám, co by tu na vás čekalo. Třeba pak už o práci u mě nebudete mít zájem.“

„Určitě budu, pane Sandersone,“ ujistila ho a prošla kolem něj do haly, kde se zastavila a rozhlédla. „Máte nádhernou podlahu. Miluju naleštěné dřevěné podlahy.“

„Jen se špatně udržují,“ postěžoval si Jake a zavřel za ní dveře.

„Dřiny se nebojím,“ oznámila a vzhlédla k němu.

Jakeovi se líbila odhodlanost, jež se jí v očích zračila.

V tu chvíli si uvědomil, že se mu ta žena líbí. Velmi se mu líbí.

„Výborně,“ odpověděl a pomyslel si, že právě našel svoji hospodyni.

A jakkoli se mu příčilo, že se mu Abby líbí, byl odhodlaný svoje pocity potlačit. Chtěl se držet svého plánu, podle něhož by se se svojí hospodyní neměl skoro vůbec vidět.

Jak se koneckonců říká, sejde z očí, sejde z mysli!

PRVNÍ KAPITOLA

O dvanáct měsíců později…

Abby si spokojeně pozpěvovala. Zamkla svůj maličký domek a zamířila do práce. Měla svou práci ráda. Ráda se starala o krásný dům Jakea Sandersona. A ráda se starala i o samotného Jakea, ačkoli jeho ráda zas tolik neměla.

I tak byla Abby od samého začátku vděčná, že ji najal, přestože neměla žádné předchozí pracovní zkušenosti ani doporučení.

Po pravdě stále nemohla uvěřit svému štěstí, že získala tak dobré pracovní místo. Nejenže to neměla do práce daleko – autem to z její čtvrti Seven Hills nebylo do Balmain East daleko – navíc byla svou vlastní paní, protože Jake doma nikdy během její přítomnosti nebyl. Mohla si dělat, co chtěla, odpočívat, kdykoli po tom zatoužila, a pracovat vlastním tempem.

Ne že by byla líná. Jak šlo o údržbu domu, považovala se Abby spíš za perfekcionistku. U ní doma byste mohli jíst z podlahy. A po každém pracovním dni byste mohli jíst z podlahy i u Jakea.

Pravda, každé pondělí ráno býval v domě o něco větší nepořádek než obvykle. Abby věděla, že Jake mívá o víkendech společnost – takovou, která zůstane přes noc a neztrácí čas uklízením špinavých sklenic od vína nebo uklízením nádobí do myčky. Ženy, které si muž zvolený nejoblíbenější televizní osobností roku vodil domů, se s takovými přízemními věcmi nezabývaly, přicházely z jiného důvodu. A Jake nikdy neměl o ženskou společnost nouzi.

Abbyina sestra Megan s oblibou četla všemožné bulvární plátky a ráda Abby informovala o tom, s kým Jake právě chodí. Jeho nejnovějším objevem byla moderátorka zpráv z televizní stanice, která vysílala Jakeův pořad. Jmenovala se Olivia a byla to oslnivá brunetka s velkýma hnědýma očima, nádherným úsměvem a postavou, za jakou by většina žen vraždila.

Kdysi na Oliviin úsměv žárlila.

Ty časy pominuly.

Abby vždy toužila vidět svět a už v dobách dospívání snila o dni, kdy odletí za moře. Po svatbě s Waynem sny o cestování nahradily jiné, sny o velké a šťastné rodině, jakou ona ani Wayne nikdy nepoznali.

Ty sny se však brzy rozplynuly…

Abby několikrát ztěžka polkla, odehnala nepříjemné vzpomínky a přinutila se myslet na sny, jichž se dá dosáhnout. Sny, které jí snad pomůžou zapomenout. Říká se, že čas zahojí všechny rány. Čas a možná i cestování.

Snila o tom, že stráví na cestách aspoň půl roku, procestuje Evropu, Asii i Ameriky. Jen ve Spojených státech bylo tolik věcí, které toužila vidět. Niagarské vodopády. Grand Canyon. New York.

Což znamená, že jednoho dne bude muset opustit místo Jakeovy hospodyně.

Megan si myslela, že se Abby snad zbláznila, když se jí sestra svěřila, že chce opustit dobré a jisté místo, aby mohla putovat po světě.

Abby s ní nesouhlasila. Chtěla něco, na co by se mohla těšit, a ne se jen ohlížet. Pokud chce cestovat, bude cestovat. A k čertu s prací pro Jakea Sandersona. Přežije i bez ní a ona rozhodně přežije bez něj.

Krátce před devátou Abby zabočila do ulice, jež vedla k Jakeovu domu. Cesta se svažovala k moři a k přístavišti trajektů. Většina místních dvoupodlažních domů byla postavena začátkem dvacátého století. Všechny byly v průběhu času renovovány a z Balmainu se stala žádaná čtvrť, jež se snažila na svou dělnickou minulost zapomenout.

V Jakeově domě kdysi sídlil velký obchod, který někdo kdysi odkoupil a proměnil ho v obytný dům. Jake ho koupil před několika lety už zařízený vším, co chtěl, včetně zahrady bez trávníku, bazénu a hostinským pokojem v přízemí se zabudovanou koupelnou.

V době, kdy dům koupil, si léčil nohu, kterou si zranil během práce v zámoří a nemohl nějaký čas chodit do schodů. To vše jí prozradil, kdy přišla na pohovor. Provedl ji domem, vysvětlil, co od ní čeká, a pak jí dal práci. Když tak nad tím uvažovala, toho dne s ní mluvil víc než za celých uplynulých dvanáct měsíců dohromady.

Megan se Abby neustále na jejího slavného a pohledného nezadaného šéfa vyptávala a své sestře ani za mák nevěřila, když jí Abby vysvětlovala, že o Jakeovi žádné podrobnosti neví, jen že je to známý tvůrce dokumentů a nyní moderuje stejně známý televizní pořad. Teprve nedávno se dozvěděla, že jeho milovaný strýc Craig je velmi známým zahraničním dopisovatelem.

Megan o Abbyině šéfovi nejspíš věděla víc než sama Abby, protože milovala Jakeův pořad Polední Austrálie, v němž během hodiny a půl vedl rozhovory s celebritami a probíral současná témata.

Abby si občas během polední pauzy jeho pořad pustila, avšak program – ani jeho moderátor – ji nijak zvlášť nezaujal. Nedokázala pochopit, že ten okouzlující muž, který k ní promlouval z televizní obrazovky, je ten samý jako její úsečný zaměstnavatel, který k ní, když už se zřídka setkali, pronesl sotva pár slov.

Ne že by jí na tom záleželo. Hlavní pro ni bylo, že jí dával práci a platil jí tak dobře, že brzy bude mít na účtu dost peněz na cestování.

Ta poslední myšlenka napadla Abby právě, když vstoupila do domu a na bílé tabuli v technické místnosti s čisticími prostředky, na kterou jí její šéf sepisoval, co je potřeba udělat, nebo nakoupit, spatřila vzkaz.

Budu doma kolem 15h.

Potřebuju s vámi o něčem mluvit.

Jake

Abby se sevřel žaludek. Okamžitě ji napadlo, že udělala nějakou hroznou chybu a Jake ji teď za to vyhodí. Rychle se však vzpamatovala a řekla si, že jí nejspíš nechce říct nic důležitého, spíš jí možná jen osobně ukáže, co je potřeba udělat.

Ano, to bude tím. Určitě není důvod panikařit.

Strach jí však po zbytek dne nedopřál klidu. Pracovala jako ďas, aby ve tři hodiny, až Jake přijede, byl celý dům vyleštěný. Ze všech obrazů a odkládacích stolků setřela prach, umyla a uklidila nádobí, v ložnici povlékla postel do čistého povlečení a v hlavní koupelně vyměnila všechny ručníky. Dokonce i zametla na předzahrádce a z dlaždic vydrhla skvrny od červeného vína. Ani si nedopřála přestávku a jedla při práci.

Bylo za deset minut tři, když si Abby svlékla gumové rukavice, rozčesala si vlasy a upravila si je do úhledného culíku. Vždy si na práci oblékala džínsy a tenisky a k nim za teplého počasí tričko a v zimě svetr. Džínsy, které měla na sobě dnes, byly vybledlé a plandaly na ní. I černé triko na ní viselo. V poslední době pohubla, protože z jídelníčku vyřadila čokoládu a zmrzlinu.

Abby se prohlédla v prádelně v zrcadle a povzdechla si. Kéž by jí to slušelo o něco víc. Kdyby tušila, že se dnes uvidí se svým zaměstnavatelem, upravila by se lépe. Jak to však mohla vědět? Neviděla ho celé týdny. I tak by si asi měla zajít nakoupit něco nového na sebe.

Ve tři hodiny nebylo po Jakeovi vidu ani slechu. Po deseti minutách začala přemítat, jestli by mu neměla napsat. Měla uložené jeho telefonní číslo, hned prvního dne jí však dal najevo, aby ho přes mobil neobtěžovala s výjimkou naprosto naléhavých případů.

To, že se domů nevrátil na čas, se dá těžko považovat za naléhavý případ. I tak se rozhodla, že pokud Jake nedorazí do půl čtvrté, napíše mu. S tou myšlenkou zašla do kuchyně a dala vařit v konvici vodu.

DRUHÁ KAPITOLA

Jake vystoupil z trajektu a několikrát se zhluboka nadechl. Žaludek měl stále jako na vodě. Dnes odvedl při moderování svého pořadu co nejlepší výkon, myšlenkami byl však jinde. Ne že by mu na tom záleželo. Po pravdě by mu bylo jedno, kdyby už žádný další díl pořadu nenatočil. Minulý týden v pátek za něj zaskočil Andrew a sledovanost neklesla. V zábavním průmyslu není nikdo nenahraditelný.

Přemýšlel, že by možná Andrewa požádal, aby za něj zaskakoval celý týden, nebo možná i dva, protože už nutně potřeboval dovolenou. Ten nedočkavý mladík by po takové příležitosti bez váhání skočil.

Nebo by možná mohl práva na pořad prodat úplně, shrábnout peníze a něco s životem konečně udělat. Jedna produkční společnost už o jeho pořad projevila zájem. Kdyby mu dali slušnou nabídku, možná by na ni i kývnul.

Nebo možná ne…

Jake si zoufalstvím prohrábl vlasy. Takhle nerozhodný si nepřipadal celé roky. Důvod pro svou nerozhodnost znal. Jen se mu zatím nechtěl postavit čelem. S povzdechem došel k zábradlí a zadíval se na moře.

Na záliv byl za jasného a teplého dne překrásný výhled, Jake však neměl na kochání se náladu. Ani nevnímal, co má před sebou.

Zavřel oči a poddal se zármutku, který v sobě potlačoval po celou dobu natáčení a s nímž zápasil už několik dní.

Jake stále nemohl uvěřit, že jeho milovaný strýček zemřel. Ani páteční pohřeb na tom nic nezměnil. Nedovedl si představit, že toho muže už nikdy neuvidí. Že s ním už nikdy nepromluví. Že s ním nepopije. Že s ním už nikdy nic nezažije.

Craig byl pro Jakea víc než jen strýcem. Byl jeho mentorem a přítelem. Jeho idolem. Už jako malý kluk Jake obdivoval, jaký život jeho strýc vedl.

Craig se nevydal tradiční cestou, nenašel si zaměstnání s pevnou pracovní dobou, neoženil se, neměl děti. Stal se zahraničním dopisovatelem, procestoval svět a navštívil divoká, exotická a občas nebezpečná místa. Také si nikdy nenašel přítelkyni a dospívajícímu Jakeovi vysvětlil, že oženit se by bylo vůči jeho vyvolené kruté a děti, které by spolu měli, by trpěly otcovou neustálou nepřítomností.

Měl ženy, to jistě. Celou řadu žen. Překrásných žen, které Craiga Sandersona oblažovaly v posteli a jež věděly, že od něj nemají čekat nic víc.

Jake, tehdy s čerstvým titulem z komunikace, se hned po studiu na univerzitě rozhodl, že přesně takový život chce i pro sebe. Nehodlal následovat kroky svého otce. Craigův jediný bratr a Jakeův otec se oženil, když mu nebylo ani dvacet, protože s ním jeho ještě mladší přítelkyně neplánovaně otěhotněla, a poté se doslova upracoval k smrti, jenom aby zajistil rozrůstající se rodinu.

Jake si pro sebe nedovedl představit horší osud. Ani si nevzpomínal, že by měl jeho otec někdy čas jen pro sebe. Každou minutu dne zasvětil péči o rodinu.

Když ve čtyřiceti sedmi zemřel na infarkt, Jakeovi to zlomilo srdce, avšak o to víc se zatvrdil v rozhodnutí stát se starým mládencem a živit se tím, co mu přináší radost, a ne tím, čemu by se věnoval, jen aby měl na zaplacení složenek a na jídlo.

Dosud byl Jake svému rozhodnutí věrný. Hned po vysoké škole se vrhnul do natáčení dokumentů ze všech koutů světa a vydělal si tím celé jmění. Nebýt teroristů ve válkou zmítané Africe, kteří ho donutili stočit osud jiným směrem, byl by v zámoří ještě teď a vedl život, o jakém vždy snil.

V porovnání s tím, co dosud zažil, byla práce v televizi nuda, měla však své výhody. Jake si neměl důvod si jakkoli stěžovat.

Pravda, co přestal cestovat z místa na místo a putovat od města k městu, vzdal se společnic na jednu noc a začal dávat přednost vážnějším vztahům. Tedy pokud se vztah trvající několik měsíců dá považovat za vážný. Jeho současná přítelkyně byla silná a nezávislá žena odhodlaná vybudovat si kariéru. Cítil se s ní dobře, byla skvělá v posteli a věděla, že nemá cenu ho tlačit do manželství nebo dítěte. Olivia ho už na první schůzce ujistila, že jí nezačnou tikat biologické hodiny, jako se to stalo jeho předchozí přítelkyni. Jedinou zodpovědností, o niž Jake v životě stál, bylo platit včas veškeré osobní účty.

Přesně takový život Jake vedl… dokud advokát spravující Craigův majetek neoznámil na tryzně tu šílenou zprávu.

Jake už tehdy věděl, že zdědil velkou část Craigova majetku, protože mu Craig dal kopii poslední vůle, kterou měl Jake uschovat v bezpečí. Netušil však, že si Craig několik dní před svou smrtí povolal advokáta ke smrtelné posteli a dal mu dopis pro Jakea, který měl právní zástupce předat po pohřbu.

Jake vytáhl dopis z kapsy, rozložil ho a znovu si ho přečetl, ačkoli si ho už pamatoval slovo od slova.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ve službě miliardáře.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.