Jadesola Jamesová

Princezna, kterou potřebuje

Překlad

Květoslav Dlachnil, Jr.

Milá čtenářko,

tento měsíc Vám přináším opět dva příběhy, které jsou provázány s osudy postav, s nimiž jste se už seznámila. Ve Sladkém životě je to kniha pojmenovaná Následky jedné noci od Jackie Ashendenové, která bezprostředně navazuje (po pravdě řečeno se dokonce odehrává souběžně) na příběh s názvem Vrátil jsem se!, který vyšel minulý měsíc. V červnu jste se mohla dozvědět více o osudech jedné z dcer domorodého nigerijského krále v povídce Jadesoly Jamesové Líbánky na Seychelách, jejíž mladší sestra je hrdinkou knihy Princezna, kterou potřebuje, kterou si můžete přečíst tento měsíc.

Takovými společnými motivy všech šesti příběhů jsou ale vztahy dětí a rodičů – a prakticky vždy jsou to rodiče, již se v povídkách na svých dětech nějakým způsobem provinili. Další rovinu pak představuje motiv odpovědnosti za někoho. Taková odpovědnost může být sice krásná věc, když je jí ale moc, dokáže hrdinům pěkně svázat křídla. Přesvědčte se o tom ale sama!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Carrying the Gentleman’s Secret

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2017

Překlad:

Bohdana Hyťhová

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2017 by Helen Dickson

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2023

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

ISBN 978-83-276-4887-7 (EPUB)

978-83-276-4888-4 (MOBI)

978-83-276-4889-1 (PDF)

Elektronické formáty:
Katarzyna Rek

PRVNÍ KAPITOLA

Badagry, Nigérie

Nastal čas na nevěstin tanec a i přes to, že musela velmi opatrně držet rovnováhu na střevících s vysokými podpatky pokrytými rubíny, měla princezna Tobilola Obatola[1] pocit, jako kdyby se vznášela. Výhled jí částečně zakrýval lehounký závoj protkaný nitkami zlata.

Šla vpřed beze strachu. Měla kolem sebe družičky, navoněné specifickou kombinací růžové vody a citronu, podtrhující eleganci a zlatavé oděvy. Dvě z nich měla za zády a jednu po každém boku. Byly připravené doprovodit bývalou princeznu Gbale – a budoucí princeznu Džóbora – na místo po boku jejího manžela. Álágáje, tradiční vedoucí obřadu, přichystaly pořádné představení. Měly za úkol vylákat z členů manželovy rodiny peníze pro nevěstu, kteří si kvůli tomu připravili tašky plné bankovek. Hlasy álágájí zněly z příliš hlasitých reproduktorů Tobi přímo do uší.

„Naše nevěsta, dcera Jeho Veličenstva Oba z Gbale, Jeho Velikosti, poctila naše shromáždění – “

Tobi jen tak tak potlačila zahihňání. Dokonce i v den svatby dcery se její otec postaral o to, aby mu uvedli příslušné tituly. Mrkla skrz závoj do hnědých očí své starší sestry Kemi. Ta jí vyslala varovný pohled, ale usmívala se přitom.

Kroť se, naznačila jí pusou. Tobi zvedla bradu a v odpověď pohodila hlavou, až se jí roztančily těžké zlaté náušnice s rubíny. Ach ano, dneska se bude krotit. To bylo jisté.

Hudebníci bàtá sevřeli pod pažemi své bubny dùndún a začali hrát rytmy, které měly ji a její družičky přilákat blíže. Tobi střídala plaché, drobné krůčky spořádané nevěsty a vrtění boky a pasem zkušenější ženy. Zlehka postupovala kupředu a roztáhla široký vějíř, zablyštěl se a splynuly z něj na podlahu rubíny zdobené stužky.

Vrchní álágá, potící se pod zábalem hlavy gele, oznámila příchod Tobi hravým jorubským jazykem. Vyzývala hosty, aby ji přivítali, a rodinu manžela, aby ji zasypala zlatem. Vedle ní přešlápla tlumočnice, která její slova překládala zahraničním hostům.

„Tanči, naše nevěsto, tanči dobře – “

Místností se rozezněl smích a potlesk a jiné nadšené zvuky oslav, posílené šampaňským, a jak Tobi tančila, hlavou se jí honila jen jedna myšlenka.

Já to dokázala! Jsem svobodná!

Osvobozená od panovačného otce. Osvobozená od života pod zámkem, narušeným jen občasnými akty rebelie, když uplatila stráže šperky a vytratila se pryč protancovat celou noc…

Vzpomínky ustoupily současnosti a Tobi pokračovala napříč obrovským sálem. Jen okrajově vnímala detaily, které nesměly chybět na žádné jorubské[2] svatbě vyšších vrstev: kulaté stoly zdobené rubínovými ozdobami, růžemi a pozlacenými příbory, elegantně ručně vyšívané aso ebe, které členové královské rodiny nosili jako uniformy, mobily a tablety, kterými se hosté snažili zachytit urozenou nevěstu, a konečně její manžel princ a jeho doprovod, čekající na ni a odění v lesklých rouších v barvě nejtemnější rubínově rudé.

Jediný, na kom skutečně záleželo, princ Akil Al-Hamri, její manžel, stál v čele skupiny. Po boku byl jeho bratr, princ Malik.

Oba byli přívětivější verze jejich otce, krále Al-Hamriho III., který se povýšeně tyčil na miniaturní napodobenině velkého trůnu, který používal v Džóboru. Drobné severoafrické knížectví leželo u pobřeží Maroka. Podle legendy ho založili potomci Mansáa Músy, když před stoletími uprchli od jeho hadždž[3] karavany, pomalu a obezřetně překonali při pátrání po moři poušť a zřídili pak osadu. Šlo poznat stopy těch malijských předků v pyšném úhlu jejich čelisti, plných rtech a tmavé kůži, o jeden nebo dva odstíny tmavší než u jejich marockých sousedů, ačkoli století sňatků mezi etniky u nich vytvořily naprosto ohromující diverzitu.

Akil toho je perfektním důkazem, pomyslela si Tobi a náhle jí vyschlo v puse. Pak sebou prudce otřásla. Člověk by si myslel, že ve svých skoro jednadvaceti letech už mohla odkázat staré dětské lásky tam, kam patří – mezi zamčené desky starých deníčků s disneyovskými princeznami.

Konečně došla až k vyvýšené plošině s muži.

Tobi nepotřebovala radit co dělat ani od své sestry, ani od alaga ikoro, která se nemohla dočkat, až se ceremonie pohne dál. Poklekla před svým otcem a zavřela oči, zatímco nad ní mumlal modlitby. Další byla na řadě její nevlastní matka. Mluvila tichým, vytříbeným hlasem, jaký se celé roky pokoušela neúspěšně napodobit i Tobi.

Modlitby krále Džóbora byly stručné, ale procítěné. Na jejich konci jí pozvedl bradu a pohlédl na ni skrz její závoj.

„Jsem potěšen,“ zvolal hlasitě, že se to neslo celým sálem, „že budou naše rody takto propojeny. Oba Gbale byl mým přítelem už od dětství a to, že naše děti našly společné štěstí, mi je v mém vysokém věku velkou radostí.“

A bylo po všem a Tobi poklekla před svým manželem. Mramorová podlaha byla tvrdá a studila ji skrz jemnou látku jejího iro.

Krátce pohlédla skrz závoj vzhůru. Akil měl stoický výraz, i když kolem úst mu pohrával úsměv, lehce spiklenecký. Dlouhými prsty uchopil okraj závoje a zlehka jí ho pozvedl přes hlavu.

Od hostů se ozvalo zalapání po dechu.

„Dokázali jsme to,“ procedil skrze zuby. Pak si odkašlal a odrecitoval vlastní požehnání. Přál jí zdraví, dlouhý věk, děti –

Tobi zrudly tváře. Tyhle věci jim nebyly určeny, protože se hodlali rozvést hned, jak to bude možné. Její manžel si ji bral proto, aby dostal dědictví. Ona si ho brala, aby byla svobodná. Neplánovali žádnou manželskou blaženost, žádný happy-end pohádkové romance. Nemělo smysl hledět na Akila se zalíbením., Nikdy nebudou spolu, tedy ne takhle. Co na tom, že byl vysoký a šlachovitý, se širokými rameny a zkosenou bradou s důlkem, která by vypadala až absurdně, kdyby nebyl celý tak… veliký, sebejistý, schopný. Nemělo smysl představovat si, jaké by to bylo cítit kolem sebe ty paže, nebo –

Neměla čas na rozjímání, Akil právě domluvil. Vzala do ruky obřadní čepičku manželství a položila mu ji rozechvěle na hlavu. Pak si vyměňovali knihy vyznání a prsteny a obrátili se na jásající dav, nadšený, že konečně může jít tancovat a jíst.

Byla vdaná.

A co bylo hlavní, byla svobodná.

„Tomu tedy říkám způsob, jak trávit svatební noc, bráško.“

Akil zamrkal, vytržený ze snění, do kterého upadl asi na poslední půl hodinu. Obří ubikace ve vile, kterou pronajali a renovovali specificky proto, aby v ní bydlel král Džóbora a jeho hosté, byla v podstatě prázdná. Většina svatebčanů, džóborských přátel ze školy a podobně, skočila na pronajaté letadlo a letěla se opít do Lagosu a lovit v místních klubech slečny, aspoň tak to předpokládal.

Akil měl jiné plány.

„Proč nejsi s chlapy?“ odsekl, obrátil se ke staršímu bratrovi zády a uložil do svého kufříku dvě košile. Normálně by mu zabalili sloužící, ale potřeboval dnes večer co nejlepší utajení. Ráno se chystal odletět z Lagosu tajným letem a potřeboval být na letišti dlouho předem. Jenom on a uplacený pilot džóborského královského letadla věděli, kam skutečně míří.

„Víš, že by mě Džamila zabila, kdybych šel.“ Malik se vynořil zpoza Akila a nahlédl mu přes rameno, pomohlo mu, že byl o dobrých pět centimetrů vyšší. „Zatímco ty… se chystáš zdrhnout.“

„Mé plány na večer jsou moje věc.“

„Kde máš nevěstu?“

Mrkl na hodinky. Tobi byla nejspíš ve vlastních pokojích a taky si balila věci. Krycí historka byla, že spolu utíkali pod rouškou noci do Lagosu, aby odletěli na utajované líbánky. Ve skutečnosti si Tobi koupila vlastní letenku do Dubaje, kde na ni čekali přátelé, jak říkala. Nikdo netušil, že „zamilovaná nevěsta se ženichem“ každý pojedou někam jinam.

Akil pozvedl hlavu a obrátil se čelem k Malikovi. Usmíval se, ale vypadal taky trochu podezíravě. Akilovo náhlé přání se oženit ho zaskočilo. Nepřesvědčilo ho, když tvrdil, jak je do Tobi blázen, a od té doby se snažil pochopit, co se děje.

Akilovi bylo upřímně jedno, jestli se mu to podaří, nebo ne.

Na tom, co jeho rodina dělala, mu skoro nezáleželo. Tenhle útěk pečlivě připravoval posledních několik let. Čekaly na něj nové vzrušující podnikatelské záměry, kde mohl fungovat jako svůj vlastní člověk, ne jako náhradník na trůn Džóbora, kdy byl každý jeho pohyb posuzován s ohledem na trůn, který nikdy nebude jeho. Roky pod dohledem Malika a krále taky nepomohly. Nemluvě o dalších věcech… někdy tak temných, že by je nikdy Malikovi neprozradil. Jednou to zkusil a nehodlal dnes večer vzpomínat, jak špatně to dopadlo.

Majestátní palác v Džóboru skrýval nejedno tajemství, včetně toho, jak se s druhým královským synem zacházelo. A i když svoji zemi miloval – ta láska ho v ní držela dlouho poté, kdy už pro něj nebylo zdravé zůstávat –, konečně dozrál čas. Z toho pomyšlení mu zacukaly rty, když promluvil a nasadil vážný výraz.

„Je u sebe,“ protáhl, „taky si balí. Řekl bych, že si po tom všem povyku zasloužíme stáhnout se někam do soukromí, ne?“

Malik měl dost slušnosti, aby se zatvářil rozpačitě. „Ach.“

„Neboj, princ rebel tentokrát nemá v plánu zdrhnout. Nebudu tě ztrapňovat.“

„Akile…“

„Víš, čekal jsem, že mě necháš aspoň na můj svatební den na pokoji.“ Střelil po bratrovi sardonický úsměv, hodil si kufřík přes rameno a vyšel z místnosti na chodbu.

Ani se neotočil.

Když Akil konečně vypadl z vily, nedočkavý, že se nadýchá čerstvého vzduchu, než sedne do auta do Lagosu, obrovské sídlo se ponořilo do ticha. Dokonce i komáři a další noční hmyz byl zřejmě vyčerpaný po večerních oslavách. V bílé kamenné zahradě to bylo až skoro přízračné. Akil sebou trhl, když se za ním otevřely dveře a vykradla se z nich Tobi, jen pár metrů od místa, kde stál.

„Řidič zastavil venku u brány,“ prohlásila, ale zaváhala. „Takže jedeš.“

„Ty taky.“ Koutky úst se mu stočily nahoru. „Dubaj, že?“

„Ano.“ Prsty jí samovolně vyjely nahoru k složitému slavnostnímu účesu, který měla stále na hlavě.

„Jak se tam dostaneš?“

„S Etihad[4].“

„První třída, doufám.“

I ve tmě spatřil, jak se jí zableskly mléčně bílé zuby. „Díky tvojí štědrosti.“

No jasně. Odkašlal si. Vyplatil jí pořádnou sumu, ale v porovnání s tím, kolik měl dostat, to nebylo ani plivnutí. A proč, honilo se mu najednou hlavou, to mezi nimi bylo takové trapné?

Akil ji samozřejmě znal coby dceru otcova přítele. Vídal ji v posledních letech na různých akcích, kterých se oba účastnili, přihlížel, jak dospívá, a ve vzpomínkách ji viděl hlavně jako uhrančivě hezkou mladou dívku, která nikdy nepřestala mluvit. Sám byl tehdy jen kluk a až na ten fakt ji skoro nevnímal.

O jejím rebelství se dozvěděl, až když se o ní bavili po návštěvě starého krále otec a starší bratr. Král si na děti, které seděly s jejich macechou a nejspíš pomlouvaly s dalšími ženami jeho, postěžoval, když se ho na ně zeptali.

„Kemi je hodná dívka, ale s Tobilolou je to kříž,“ zamručel zachmuřeně. „Nemůžu se dočkat, až ji bude mít na krku jiný mužský.“

Všichni se tomu srdečně zasmáli, ale Akil brzy pochopil, co myslel, když na svou nezletilou návštěvnici později večer narazil, jak se vykrádá pryč, oblečená v něčem vhodném do bohatého nočního života Džóbora. Bylo mu tehdy osmnáct, takže Tobi muselo být – tak patnáct? Měla na sobě příliš mnoho mejkapu, šaty, ve kterých si zřejmě připadala starší, než byla, a byla zamračená, čímž ho asi chtěla zastrašit.

„Nemáš být na večeři s veterány?“ vyjela na něj, než se jí mohl na něco zeptat.

„Nemáš ležet v posteli se sklenicí mléka?“ Docela ho vlastně pobavila. Asi se nehodilo, že se vykašlal na své princovské povinnosti, ale nikomu nikdy nechyběl, když u sebe měli Malika. Ne že by to tahle dívčina potřebovala vědět. Už tak bylo dost trapné, že se musel ve svém věku kamkoliv plížit. Tobi alespoň chápala stupně respektu, které se musely projevovat v africké kultuře. Přímý odpor se musel opatrně zvážit, zvlášť když šlo o syna královské rodiny.

Opět, jí to vysvětlovat nehodlal.

Přimhouřila na něj oči a chvíli se navzájem měřili, než si přehodila odporně pestrobarevnou značkovou kabelku přes jedno štíhlé rameno. „Nikomu to nepovím, když ty taky ne,“ prohlásila, očividně spokojená se svou nabídkou „vzájemně zaručeného zničení“.

Akil se jí chtěl instinktivně vysmát do tváře, ale něco na její upřímnosti ho přimělo se zarazit. Spolkl posměch a místo toho se zeptal: „Jak se plánuješ dostat ven?“

„V taxíku. Už jsem si ho zavolala.“ Zamávala mu pod nosem mobilem vykládaným lesklými kamínky.

„Bav se.“ Vrazil si ruce do kapes a obrátil se, pak se ještě ohlédl přes rameno. „Jo, a Tobi?“

„Hm?“

„Až se budeš vracet, řekni, že chceš vysadit u severní brány. Noční službu má Ahmed a ten umí držet jazyk za zuby.“

Napůl v žertu jí zasalutoval, než odešel.

Teď měl tu princeznu pařmenku za manželku a oba se chystali dát na útěk. On chtěl být svým vlastním pánem, nevázaný už ke koruně, a Tobi? Co chtěla ona? Vlastní svobodu, řekla mu, se stopou zoufalství v hlase. První zárodek myšlenky mu v mysli vyvstal před pár lety na svatbě její starší sestry Kemi. Byli usazeni kousek od sebe a začali si povídat. Tobi se na to, že byla družička, tvářila nakvašeně, a on byl natolik nalitý, aby se jí zeptal proč.

„Bude mi chybět,“ přiznala. „Není to jednoduché, žít v paláci.“

„Fakt?“

„Otec je hodně přísný.“ V rozkošné tváři se jí zračily obavy a Akil v ten moment poznal spřízněnou duši.

„Tak se budeš muset vdát taky, abys mohla vypadnout,“ pronesl zlehka a vtom se jí zablesklo v očích.

„Věř mi, kdybych měla tu možnost, tak to udělám!“ zvolala. „Je to tak stupidní, že se o tomhle vůbec musíme v jednadvacátým století bavit –“

„Tvoje podmínky nejsou stejné jako u normálních lidí,“ podotkl jemně. „Moje taky ne.“ Dostaly se k němu zvěsti o tom, jak přísný je její otec na své dcery, každý o tom slyšel. Konverzace se pak přenesla jinam, ale myšlenka se uchytila. A v okamžiku, kdy se rozhodl vzít své svatební dědictví a použít ho k financování nového života, potřeboval spolupachatelku a Tobi byla okamžitě první, na koho si vzpomněl.

A to je dostalo až sem.

Na tom stát s ní v šedavé tmě bylo něco velmi příjemného. Všiml si detailů, na které předtím neměl čas nebo zájem hledět. Neměla už těžké, tkané látky svatebního oděvu, ale splývavé šaty, které vepředu spadaly níže a skoro nesahaly k jejím stehnům. To, jak objímaly měkčí části jejího těla, bylo značně rozptylující.

Pocítil v sobě záchvěv, napůl se na ni otočil a prohlédl si ji, pořádně si ji prohlédl, poprvé po hrozně dlouhé době.

Je nádherná. Veliké tmavé oči, plné rty, perfektní pleť a hebké křivky, projevující se v bujném poprsí a širokých bocích. Lehce přešlápla a jemu se sevřelo hrdlo, když si povšiml tmavých hrotů jejích bradavek, viditelných skrz látku.

Kam to ksakru šla takhle oblečená?

Lekl se, když si Tobi odkašlala a postoupila k němu o krok. Nic jí z tváře nevyčetl, měla nevýrazný výraz.

„Děkuju,“ řekla a krátce ho objala. Slyšel ji, jak si odkašlala. Zamumlala ještě něco, ale Akila zarazil nával tak silné touhy, že skoro uskočil o krok zpět.

Kdyby to udělal, úplně by přišel o hebký dotek jejích prsou na své hrudi, sladkou vůni, která jí stoupala z kůže. Byla tak vřelá a měkká, až se mu náhle zatočila hlava, a připadal si krátce úplně dezorientovaný. Ano, vídal se dříve se ženami a skoro okamžitě po nich zatoužil. Ano, svým způsobem celý večer směřoval k tomuhle, drželi se u sebe blízko, když tančili nebo když pózoval se svou nevěstou pro fotografy. Ale tohle –

Tobi se odtáhla. Slyšel, jak někde zastavuje auto. Instinktivně – majetnicky – sjel rukou dolů a chytil ji za levačku, pozvedl ji ke tváři a pohlédl na prsten bohatě osázený rubíny a kapkami zlata na jejím prsteníčku.

Rozpačitě ruku stáhla k sobě. „Mám ti ho vrátit –“

Rychle zavrtěl hlavou. „Ne dokud se nerozhodneme rozvést.“

Nadechla se. „Asi bychom to měli probrat.“

Měla pravdu, ale nechtělo se mu do toho. Nechtěl nic kromě toho ukojit naprosto nečekanou, iracionální touhu, ze které mu vřela krev. Došlo mu, že prožívala něco podobného. Zrychlil se jí dech a zatím se neodsunula mimo dosah jeho paží. Pozvolna přesunul prsty ruky na její bok a ona se zachvěla a přitiskla blíže.

Ona tě chce. Byl dost zkušený, aby to uměl poznat, a ona nebyla dost zkušená, aby to uměla skrýt. Víc než jednou svedl neznámou ženu a ano, v mnoha směrech mu byla Tobi neznámá. Ale také byla jeho žena a měli dohodu.

Slíbil, že nedovolí ničemu, aby mu bránilo v jeho novém životě, a zaplést se s mladou ženou, která k němu teď pozvedala plné, červené rty, velmi jasně ho vyzývala k polibku…

Nemáš dost sebekontroly, abys v čemkoliv uspěl. Díkybohu, že se Malik narodil jako první.

Tvrdá slova, jen jedna z mnoha, a nebyla ani ta nejhorší.

Akilovi ztvrdly paže jako ocel. Tobi od něj ukročila, vypadala, že je jí trapně a taky byla docela zmatená. Zkřížila si ruce na prsou, aby si zakryla bradavky, teď velmi viditelně napínající látku šatů, dokonce i ve tmě –

„Já tě svezu,“ přistihl se, jak říká, a odkašlal si, aby se zbavil zastřenosti, která ho div že neudusila.

„Kam?“

„Do Dubaje.“ Pořádně se nadechl ústy, aby si pročistil lépe hrdlo. „Mám královské letadlo, víš. Stejně si budou myslet, že v něm jsi. Dává to smysl.“

„To máš dost z cesty.“

Dovolil si, aby se mu rty lehce zkroutily v úsměvu, a pak po ní pomalu a cíleně přejel pohledem.

„Asi to je příšerný nápad,“ připustil, „ale mám náladu slavit a ty jsi jediná, kdo to může… pochopit. Půjdeš se mnou?“

V obličeji se jí opět mihl zmatek. Ale v odpověď se elegantně sehnula ke značkové tašce u svých nohou, vytáhla z ní lehkou bundu bez rukávů a navlékla si ji přes šaty.

„Tak jo,“ řekla s úsměvem.

[1] Tobi Obatola, mladší dcera nigérijského krále Gbale, vystupovala již v příběhu Líbánky na Seychelách jako sestra hlavní hrdinky, princezny Kemi. Kniha vyšla v červnu tohoto roku. Poznámka redaktora.

[2] Jorubové jsou etnikum žijící na území několika afrických států. Mj. se k tomuto etniku hlásí i autorka knihy Jadesola Jamesová. Poznámka redaktora.

[3] Jedna ze základních povinností bohabojného muslima. Jde o pouť do Mekky, tedy místa spojeného s působením proroka Mohameda. Pokud muslim tuto pouť absolvuje, je mu přiznán titul hádží. Poznámka redaktora.

[4] Etihad Airways, vlajkový letecký dopravce Spojených arabských emirátů a druhý největší v zemi. Poznámka redaktora.

DRUHÁ KAPITOLA

„Takže, co bys ráda dělala?“

Tobi zamrkala.

„Je to normální otázka,“ pronesl Akil tím suchým tónem, který si s ním začala spojovat. Pozvedl svá silná obočí. V tlumeném světle džóborského královského letounu vypadala v jeho ostře řezané tváři skoro až moc tmavá. „Můžeme si dát něco k jídlu, podíval se na film nebo jít spát. Na palubě máme místnosti na všechny tři věci.“

„Já vím.“ Také věděla, že její novomanžel je neskutečně bohatý, tak, jak si mohl její otec nechat jen zdát, a tato metoda přepravy to jen dokládala. Letoun se nepodobal ničemu, co kdy viděla. Byl plný luxusní kůže s detaily ze zlata. „Rozhodně je to tu extravagantní.“

„Těším se, až si pořídím svůj vlastní.“

„Svůj vlastní… tryskáč?“

„Ovšem. Byznysmen mého postavení potřebuje spolehlivý dopravní prostředek.“

Tobi spadla brada. „Kolik že to dělá vlastně tvoje dědictví?“

Lehce se zamračil. „Nehodí se bavit o penězích.“

„Dokonce ani s vlastní manželkou?“ Předchozí trapnost se s lehkostí konverzace vytrácela. Akil k ní ještě nikdy nebyl tak přátelský. Hádala, že to nebylo ani tak jejím šarmem, jako spíš tím, že bylo po jeho, ale vzhledem k tomu, že spolu měli strávit dalších šest hodin, byla vděčná za cokoliv.

Akil se začal smát. Z hrudi se mu dralo tiché burácení, které jí připadalo podivně intimní. „Není to moje dědictví. Je to princovský fond, který mi připadne – nám – automaticky, jakmile se ožením s Afričankou královské krve.“ Přejel jí pohledem po tváři. „Je tam bonus, když mi porodíš syna, ale myslím si, že se spokojíme s tím, co máme teď.“

Ach. Do tváří se jí nahrnula krev. Ten polibek, který předtím tak věřila, že budou sdílet, mezi nimi stále visel. Pohasl během celého procesu nástupu na palubu a během obecného tlachání, ale vypadalo to, že mu její manžel dokázal vrátit sílu pouhým letmým úsměvem, a Tobi zažívala náhle spoustu věcí najednou: bylo to hrozné horko, hrozná zima a nemohla přestat myslet na to, jak sedí k Akilovi blízko.

„Co s ním plánuješ dělat?“ vydralo se Tobi z hrdla.

Akil zvedl dálkové ovládání k masivnímu zábavnímu systému a chvíli si s ním hrál, ale nepokoušel se ho zapnout. Prohlížel si ji, jako kdyby chtěl odhadnout, nakolik se zajímá z upřímné zvědavosti, a potom se nadechl. Ta chvíle jasného sebeuvědomění, skoro nejistoty, Tobi překvapila a taky trochu dojala, ale když promluvil, byl sebevědomý a klidný.

„Rád bych prodával slunce.“ Pousmál se nad její zmatenou reakcí. „Ra Enterprises, ukradli si jméno od našich egyptských bratří.[5]“ Odkašlal si a trochu se narovnal. „Je to investiční společnost, specializuje se na solární energii. Před pár lety rozjelo Maroko plán přesedlat v celé zemi na solární energii a propagovat ji. Mělo to jisté úspěchy, ale…“ Odmlčel se. „Myslím si, že já a moje investice hodně pomůžeme. Prostě – koukni se na celý kontinent, Tobi. Mohli bychom být nejbohatší na světě, ale energetická situace v některých zemích –“

„Mně to říkat nemusíš,“ odvětila Tobi suše. Nigérie[6] byla nechvalně proslulá výpadky elektřiny a špatným zásobováním. Nenašla se skoro žádná rodina, nehledě na postavení nebo příjem, která by se obešla bez vlastního generátoru. Hlavním viníkem byla samozřejmě špatná správa, ale pokud to, co Akil říkal, byla pravda –

„Lidé se nebudou muset tak moc bát výpadků elektřiny,“ pronesla tiše.

Akil nadšeně přikývl. „Jestli se to Maroku povede, může se to patentovat v dalších zemích. Jak víš, Džóbořané mají malijské kořeny, takže mám na tom velký zájem. A –“

„Nigérie jako další, abeg,“ řekla Tobi a zacukaly jí koutky. „Ráda bych žila někde, kde vzduch celou noc nesmrdí po naftě.“

„Možná si budeš muset chvíli počkat. Ideálně by první panely dostaly čtvrtě s minimálním nebo žádným přístupem k elektřině, ať už z generátorů nebo od státu. Je to…“ Akilovi se zase vytratil hlas a Tobi si náhle připadala tak osamělá, protože vypadal, že je někde úplně jinde.

Zasáhlo ji bodnutí touhy, které nemělo moc co dělat se zamilovaností, kterou v sobě nosila tak dlouho, ani s jeho blízkostí nebo s intimitou té chvíle. Akil mizel pryč, stejně jako ona, ale on měl – cíl. Plán. Ona odcházela – pro co? Svobodu? Co to přesně znamenalo? Moct chodit na večírky, kdykoliv se jí zachtělo? Pohybovat se volně bez bodyguarda?

Luxusní dovolená, kterou si naplánovala na oslavu v Dubaji s penězi, které dostala, působila v porovnání s Akilovými plány mizerně a tak trochu uboze. Svým způsobem v ní její zkušenosti zabily ambice. Všechny ty roky pod zámkem žila pro chvilkové vzrušení, pro ta malá potěšení, která si mohla ukrást pro sebe. Na druhou stranu Akil odcházel s plánem, měl úkol.

Co mohla proboha nabídnout světu teď, když byla svobodná? Co se sebou měla dělat? Skoro otevřela pusu a zmínila to Akilovi, ale hned se zarazila. Přišlo jí to pozoruhodně dětinské a ubohé, jako kdyby se užírala sebelítostí z náhlého pochopení, jak je zahleděná do sebe. A pak jí blesklo hlavou: Nikdo na mě nikdy nebyl pyšný, ale až se dostanu do Dubaje, dám si záležet, abych na sebe byla pyšná já, až tohle všechno skončí.

Akil se uvelebil v sedačce a zavřel oči. Hustá, tmavá obočí mu házela stíny na lícní kosti.

Polkla, než promluvila, popotáhla si za záhyby sukně. Nechtěla, aby jejich konverzace skončila. „Ale tohle jsi určitě mohl podniknout bez toho, abys odcházel, ne?“

Když oči otevřel a pohlédl na ni, něžná náklonnost, která v nich předtím byla, úplně vymizela. „Ne.“

„Král by jistě chtěl –“

„Nevíš nic o mém otci a o tom, co by mohl chtít.“ Zkrotil ten první záblesk hněvu, který mu přeběhl po tváři, ale stále planul pod povrchem s intenzitou, z níž jí vyschlo v puse. „Džóboro má jiné zájmy. A já nejsem v žádném z nich.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Princezna, kterou potřebuje.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.