Sophia Jamesová

Debutantka v pokušení

Překlad

Jarmila Bryhová

Milá čtenářko,

jistě mi dáte za pravdu, že volba partnera je klíčová v každé době. Vždyť ovlivní život člověka na dlouhý čas, ne-li až do smrti. Své o tom ví hrdinka prvního příběhu s názvem Debutantka v pokušení lady Esther, která hledá seriózního, spolehlivého manžela, aby se již nikdy neocitla v bídě a bez prostředků, tak jak to zažila v dětství. Proto ji leká, že ji přitahuje muž, který je všechno, jen ne seriózní…

Ve druhé romanci, která je zároveň druhým dílem minisérie Londýnská škola pro dámy a jež nese název Recept na skandál, se lady Violet naopak nechce vdát a domnívá se, že před svatbou ji uchrání pořádný skandál. Její plány ale naruší setkání s bývalou láskou Sethem, nyní hrabětem z Daltonu, ke kterému ani po dlouhé době nemůže být lhostejná.

Přeju Vám krásné čtenářské zážitky.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Debutante’s Secret

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2022

Překlad:

Jarmila Bryhová

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2022 by Sophia James

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2024

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Historická romance jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

ISBN: 978-83-8342-361-6 (EPUB)

ISBN: 978-83-8342-362-3 (MOBI)

ISBN: 978-83-8342-363-0 (PDF)

Elektronické formáty:
Katarzyna Rek

Pro Sofii, Emmerson a Isobel.

Moje malé silné bojovnice s celým světem před sebou.

Ať najdete ve svém životě houževnatost, odvahu a potěšení ze svých voleb.

PROLOG

Londýn – prosinec 1809

Našel je ve tmě na ulici, ženu a dítě, schoulené na schodech u dveří, kolem nohou sníh.

Nevypadaly jako obyčejné bezdomovkyně. Na to byly příliš čisté a příliš dobře oblečené.

„Můžu vás někam odvézt?“ zeptal se, když se žena rozplakala. Holčička k němu zvedla hlavu.

„Potřebujeme se s mámou dostat do Camdenu, pane.“ Dívce nezaznívala v hlase ani trochu ulice.

Camden ležel dobrou hodinu daleko a bylo už půl dvanácté v noci, ale zoufalství, které viděl v dívčině obličeji, dodávalo celé situaci na naléhavosti a nechtěl ji zklamat.

„Mám tady kočár.“

„Vy nás svezete?“ zeptala se dívka překvapeně.

„Svezu.“

Sledoval, jak dívka pomáhá matce vstát, a když její matka scházela ze schodů, zaznamenal bolest v jejím obličeji.

„Jste zraněná, madam?“

„Jsem… v pořádku.“

Žena poprvé promluvila. Měla rozražený spodní ret a modřinu okolo oka.

„Můžu vám sehnat doktora –“ navrhl, ale holčička ho zarazila.

„Máma chce jenom domů, pane. Bude tam ve větším bezpečí.“

„Dobře.“

Z malé truhly po straně kočáru vyndal dvě deky a opět zapnul kožené pásky. Holčička se do deky zavrtala, ale její matka ji nechala nedotčenou vedle sebe na sedadle.

Byla to krásná žena, ale vyčerpaná a vrásky v jejích obličeji svědčily o těžkém životě. Rozhodně se netvářila, že by se jí chtělo do společenské konverzace. Muže napadlo, jestli by jí neměla dát napít brandy z placatky, ale pak ten nápad zavrhl. Žena vypadala jako někdo, kdo má špatné zkušenosti s alkoholem, a nechtěl ji ještě víc vyděsit.

Jeho večer v divočejších londýnských klubech mu najednou připadal povrchní, malý svět nadměrných výsad ostře kontrastující s mnohem větší nouzí. Také se nemohl dočkat, až se jich zbaví, až mu sejdou z očí, a stanou se problémem někoho jiného.

Jeho matku by podobné myšlenky zklamaly, ale ta už byla roky mrtvá, protože se rozhodla vyřešit svou melancholii odchodem do hodně hlubokého rybníka.

Potřásl hlavou, aby přišel na jiné myšlenky, a dívka právě v tom okamžiku promluvila.

„Matka chce vědět, jestli vám máme zaplatit.“

„Zaplatit?“ S tímhle nepočítal.

Holčička vyndala z kapsy prstýnek, malý tenký kroužek, a podala mu ho.

„Ne, nic od vás nechci.“

Dívka se podívala na matku a on si všiml, že se žena zamračila.

Dívka si nebyla jistá, jak se má zachovat, sklonila ruku a nechala ležet cetku v dlani bez rukavice, nabídku, kterou nemohla darovat, ani vzít zpátky.

Její matka se dívala dál do země a měla přivřené oči, jako by mohla zapomenout na okolní svět jenom tím, že na něj neuvidí. Pak už nikdo nepromluvil.

O čtyřicet minut později dorazili do Camdenu.

„Tady.“ Dívka ukázala rukou, přejela očima po řadě budov a muž zabouchal na střechu kočáru.

Kočár zastavil, vozka otevřel zvenku dveře a žena s holčičkou se zvedly a vystoupily. Počasí bylo horší než v centru města, k zemi padaly obří vločky a silně se ochladilo. Dívka se otočila k muži, v jasných zelených vepsanou vděčnost.

A pak zmizely do noci a na sedle po nich zbyly přikrývky a ve vzduchu vůně levandule. Muž nevěděl, kdo to byl, a ony neměly tušení, s kým měly tu čest. Když se vozka zeptal, jestli se má vrátit do centra, muž jenom přikývl, opřel se o opěradlo a cítil, jak kočár nabírá na rychlosti.

Doufal, že se žena s holčičkou dostaly do bezpečí. Doufal, že jim někdo pomůže. Doufal, že právě vstupují do teplého domu s pohodlnou postelí.

Když zvedal ze sedadla rozloženou pokrývku, vypadl na zem prstýnek, symbolický poplatek, který odmítl. Zvedl ho a všiml si iniciál a data vyrytých uvnitř.

M.P. 1796

Zastrčil prstýnek do kapsy a zadíval se z okna. Bylo to už dávno, co naposledy opustil malou enklávu v centru Londýna, když se po otcově smrti musel vrátit domů do Hampshireu.

Zůstal tam jen tak dlouho, jak se po pohřbu slušelo, ale nic ho tam nedrželo, neměl nic, čeho by se chytil, nic, čeho by se stal součástí.

Dlouho dobu žil divokým a prostopášným životem a uvědomoval si, že musí tuhle zkaženost proměnit v něco méně sebezničujícího. A také potřeboval peníze, aby zaplatil svým věřitelům, a chtěl najít potřebný klid, který mu tolik chyběl v životě plném bujarých večírků, vděčném tématu ke společenským drbům.

Ten večer mu ukázal drsnější realitu jiných lidí a v dívčině obličeji zahlédl pocity, které často vídal ve svém vlastním.

Strach a zklamání. Tahle kombinace byla vyčerpávající.

Přál si, aby mohl nechat obrátit kočár a ujistit se, že dvojice je v bezpečí, ale samozřejmě to neudělal. Žena s holčičkou by se k smrti vyděsily, když by zjistily, že je sleduje, a obě se jasně vyjádřily, že nic nepotřebují.

Muž se podíval na hodinky. Tři čtvrtě na jednu. Normálně by vozku požádal, aby mu zastavil u jednoho z jeho klubů, ale tu noc na to neměl náladu.

Panebože. Oči té holčičky ho zasáhly, probudily v něm přání přehodnotit vlastní cestu a přivedly ho na myšlenku, že pokud nezmění životný styl, skončí možná jednou bez střechy nad hlavou, opilý, na nějakém bohem zapomenutém místě a odkázaný na dobrodiní neznámých lidí.

Také ho přepadly výčitky svědomí a smutek.

Nežil svůj život dobře.

V centru města začalo opět sněžit. Muž polkl starý smutek, který ho nikdy neopouštěl.

PRVNÍ KAPITOLA

1815

Slečna Esther Barringtonová-Hallová vplula do oslnivého světla, tance a pohybu, všude kolem sebe měla davy lidí. Její první uvedení do společnosti probíhalo přesně tak, jak slibovala teta.

Ještě nikdy neviděla tolik lidí pohromadě a místností zněla hudba talentovaného kvartetu vyhrávajícího na nedalekém malém pódiu. ‚Calder Fair‘, známá melodie, kterou měla teta ráda a kterou se během uplynulých měsíců naučila na Redworth Manor hrát na klavír.

Esther na sobě měla bílé hedvábné šaty vyšívané tmavším vzorem ve tvaru listů a květů. Byl to její nejoblíbenější model, jeden z mnoha, které jí obstarala teta, splývavá pohádka vyvolávající představu lesních skřítků, víl nebo všech příběhů, které ráda četla jako dítě, zabalená do nádherné látky.

Za chůze cítila, jak ji přítomní hosté pozorují, ale teta radila, že se má dívat před sebe.

„Až nadejde správný čas, nech je přijít za tebou, ale nejdřív v nich musíš probudit zvědavost. Nepřeháněj to s umíváním a bav se pouze s lidmi, kteří ti byli představeni. Také nechoď moc rychle. Lepší je dělat všechno pomalu a správně, abychom poznaly, kdo je vhodný kandidát.

Nebudu, nebudu, nebudu.

Kolik podobných varování si vyslechla v posledních letech, když se připravovala na tenhle večer? Udělat všechno bezchybně, vzbudit dobrý první dojem, a je to. Na jednu stranu snadné, na druhou nelehké.

Trh s manželkami.

Už jenom ten pojem ji děsil, ale když to nesehrajete správně, zůstanete na ocet. Nebo v nejhorším případě budete mít na krku manžela, kterého nenávidíte.

Teta Mary vypadala jako obvykle královsky, ale Esther vycítila její nervozitu. I ona byla neklidnější, než se tvářila, a byla ráda za svých pět bratranců a sestřenic, kteří jí pomůžou, dodají jí jistotu a poskytnout jí morální oporu.

Aiden ji vyzve k tanci, když to neudělá nikdo jiný, stejně jako Jeremy, přestože ten s menším nadšením, jelikož tanec není jeho silná stránka. Nablízku se jí budou držet i Sarah a Charlotte. Esther při tom pomyšlení zachytila Charlottin pohled a sestřenice se na ni usmála, v hřejivých hnědých očích povzbuzení.

Rodina.

Esther tak dlouho nikoho neměla a teď získala spoustu příbuzných. Bude tady i nejstarší Benjamin a bude se chovat pro jednou vzorně, jak slíbil matce.

„Potřebujeme pevnou, jednotnou frontu,“ poučila je teta Mary přísně, když odcházeli z domu na St James’s. „Nebudeš se schovávat, Bene. Je ti to jasné? Potřebujeme, aby se všichni zapojili, aby dnešní večer skončil pro Esther úspěchem, s nímž sice počítám, a nemůžeme si dovolit chyby. Ani sebemenší.

Nemůžeme si dovolit drby.

Protože pod klidem leží propast, trhlina v uplývajícím čase, štěrbina, která může zhatit všechny plány, když není člověk opatrný.

To absolutně chápal každý člen rodiny Barringtonových-Hallových a všichni se činili, aby byla Esther v pořádku.

Připojil se k nim i strýc Thomas a přispíval svým držením těla. Byl vysoký a sebejistý a díky svému titulu, bohatství a kontaktům se pohyboval ve společnosti s lehkostí, která připadala ostatním okouzlující.

„Všechno bude v pořádku, Esther, a hravě si poradíš. Jenom buď sama sebou. Máš zdravý rozum a jsi šikovná, schopná holka.“

Esther se musela usmát, protože než ji strýc našel v londýnském sirotčinci a odvezl zpátky do Kentu, připadala si úplně jinak, jako dítě matky, která naprosto sešla ze správné cesty a zapadla mezi spodinu nebezpečného města.

Teta nemusel Esther vysvětlovat, jak snadno se žena může zničit, když ignoruje mnohá nepsaná pravidla vysoké společnosti. Ne, má ta pravidla pevně zakořeněné v krvi, a pokud existuje dívka, která nesnáší špatné chování a porušování pravidel, je to právě ona.

Teta se zastavila před ženou nebývalé krásy, i když postarší, která měla po boku mladíka se stejně elegantními rysy obličeje.

„Lady Beaumontová.“

„Lady Dugganová.“

Následovalo krátké posouzení šatů, účesu a záměru a teprve potom se rozproudila konverzace.

„Ráda vás tady vidím. Myslela jsem si, že jste stále v Redworthu.“

„Ne, vrátili jsme se, bychom uvedli do společnosti naši neteř. Lady Beaumontová, smím vám představit slečnu Esther Barringtonovou-Hallovou?“

Esther udělala očekávané pukrle a usmála se. Ne moc zářivě a ne moc sebejistě. Předvedla správnou dávku skromnosti, aniž by působila podlézavě. Nevštěpovala jí to ostatně stále dokola teta?

Lady Beaumontová se zatvářila potěšeně. „Ráda vás poznávám, má drahá, a tohle je můj syn lord Alberton. Nedávno se vrátil z dlouhé cesty po Americe a máme velkou radost, že je zase doma.“

„Slečno Barringtonová-Hallová.“ Lord Alberton vzal Esther za ruku a chvíli ji podržel. „Je mi velkým potěšením, že vás poznávám.“

Vystupoval s přirozeným šarmem a úsměv, kterým doprovodil svá slova, byl upřímný a laskavý.

„Říkal jsem si, jestli bych vás nemohl vyzvat na příští tanec, než vás ostatní zahrnou nabídkami a na mě žádný nezbyde.“

O kousek ustoupil a nechal Esther větší prostor. Volil pečlivě slova a ovládal dokonalé chování, což se Esther líbilo. Muž, který zná pravidla a bude se jich držet. Muž, který nepřekročí hranici správnosti a vhodnosti, nikdy neudělá přešlap.

„Samozřejmě, mylorde.“ Esther našla taneční pořádek s tužkou a napsala do první řádky jeho jméno. Valčík. Doufala, že jí ho teta povolí, ale teta tam jen stála, sledovala jejich slovní výměnu a tvářila se potěšeně.

První tanec ve společnosti s mladým lordem, který je vysoký a pohledný. Večer nemohl začít lépe.

„Váš bratranec Benjamin je můj kamarád a výslovně mě požádal, abych na vás dával dneska večer pozor, slečno Barringtonová-Hallová. Přiznávám, že poté, co jsem vás poznal, s radostí vyhovím, protože ten úkol není ani trochu těžký.“

„Děkuju. Být ve společnosti tolika lidí je poněkud znepokojující. Na venkově v Kentu sice také pořádáme plesy, ale nikdy takhle velké.“

„Berte to jako cvičení,“ opáčil lord Alberton. „Moje sestra měla pěkný strach, když byla poprvé uvedena do společnosti, a teď je vdaná za hraběte z Thorntonu, a dokonce velice šťastně.“

Esther přikývla. „Odkud znáte mého bratrance Bena?“

„Chodili jsme spolu na Eton a pak jsme studovali na stejné univerzitě.“

„Na Cambridgi?“

Lord Alberton přikývl. „Učení mě baví.“

Esther také bavilo, ale nebyla si za daných okolností jistá, jestli to má přiznávat, protože od žen se neočekávalo, že budou excelovat v akademickém světě.

Chystala se položit další otázku, když ji překvapila vlna živé konverzace, která projela místností. Esther se otočila. Po schodech scházel muž v černém a všichni na něj upírali pohledy. Na dálku nedokázala přesně rozeznat jeho rysy, ale vyzařovalo z něj něco znepokojivého a zároveň strhujícího. Nebylo divu, že se na něj všichni dívali.

„To je pan Oliver Moreland,“ objasnil její společník. „Takže budeme mít dneska večer o zábavu navíc,“ dodal odsuzujícím tónem. „Pokud existuje někdo, před kým by vás měl bratranec varovat, tak je to právě on. Je vyhlášený tím, že beztrestně porušuje všechna společenská pravidla a nějakým způsobem mu to vždycky projde. Možná pomáhá jeho majetek a původ, je druhým synem hraběte, ale…“ Lord Alberton se významně odmlčel.

„Ale…?“ pobídla ho Esther.

„Pochází z rodiny, která je terčem časté kritiky. Povídá se, že se jeho matka utopila, aby tomu všemu unikla, a jeho otec, hrabě, se o několik let později upil k smrti.“

Esther se musela zatvářit šokovaně, protože lord Alberton začal rychle žehlit škodu.

„Řekl jsem příliš mnoho, za což se omlouvám. Pravda je, že Moreland je jedna velká záhada a je lepší udržovat si od něj odstup.“ Hudebníci začali vyhrávat úvodní tóny prvního tance. „Mám pocit, že tenhle tanec je můj, slečno Barringtonová-Hallová.“

Lord Alberton natáhl ruku, Esther ji přijala a vychutnávala blízkost jeho sevření, když ji vedl na parket.

Valčík. Tanec, který dovoluje tanečníkům věci, jako žádný jiný. Tanec, který pouze cvičila s bratranci v modrém salonku doma v Kentu.

Na druhé straně místnosti zahlédla muže, o němž ji pověděl lord Alberton. Byl tak vysoký, že mohla bez problémů sledovat jeho pohyb. Sice nechápala, proč se na něj při jeho pověsti dívá, bylo na něm však něco povědomého, jenom ho nedokázala zařadit. Ta hádanka ji silně zajímala.

„Kdo to je? Ta dívka v bílém?“ zeptal se Oliver Moreland svého dobrého kamaráda Fredericka Bronsona, který s ním stál na okraji parketu.

„Slečna Esther Barringtonová-Hallová. Je to neteř lorda a lady Dugganových a teprve nedávno přijela do Londýna.“

Ta dívka byla krásná, o tom nebylo nejmenších pochyb, měla medově světlé vlasy a štíhlou postavu, nesla se však způsobem, který byl nesporně smyslný. Skvěle tančila, ale to, jak nakláněla hlavu…

Neznám ji náhodou odněkud?

„Tohle je prý její první londýnský ples,“ ozval se z dálky Frederickův hlas. „Slečna je zářným příkladem slušnosti a přišla sem ulovit manžela. Zaslechl jsem, že se slečna Barringtonová-Hallová drží do písmene pravidel a nejšťastnější je ve společnosti svých četných bratranců a sestřenic.“

Oliver se zasmál. „V tom případě bych měl vyhledat Hetty Palmerovou a uvidíme, jak dlouho bude trvat, než Hetty navrhne nějakou nehoráznost.“

„Například abys s ní jel domů a skočil s ní do vyhřáté postele.“

„Nebo že se odebere do mého kočáru, který mám přistavený před domem. Jejímu manželovi to nikdy nevadilo.“

„Protože je muž volných mravů.“

„Tobě na tom připadá něco špatného?“

„Jenom ti radím, abys byl opatrný, Olivere. Jednoho dne tě nachytá žárlivý choť a vyzve tě za úsvitu na souboj.“

„Ach, to tedy těžko,“ protáhl Oliver. „Protože vyznávám pravidlo, že opatrnosti není nikdy dost. Kromě toho jsem vynikající střelec.“

Frederick se uchechtl. „Tak v tom případě ti přeju, aby tě plnou silou zasáhl šíp boha Erose a zlomil ti srdce podobným způsobem, jakým jsi ho hravě zlomil bezpočtu svých obdivovatelek.“

Oliver se zamračil. Frederick byl jeden z jeho nejstarších kamarádů a jeho přání ho hluboce ranilo.

„Ještě jsem nikdy nikomu neublížil, Freddie, a při odchodu jsem vždycky velkorysý. Kromě toho, ženy, s nimiž se stýkám, mají s uměním lásky bohaté zkušenosti. Například bych se nikdy nezapletl s pannou.“

„Tak proč pořád pozoruješ se zaujetím slečnu Barringtonovou-Hallovou?“

Oliver odtrhl pohled.

„Ruměnec nevinnosti má své kouzlo. Jenom se dívám, ale nikdy bych se jí nedotkl. Je obklopena bratranci a lord a lady Dugganovi jsou lidé, kteří rozumějí své opatrovnické povinnosti.“

„To rozhodně rozumějí, Duggan je lord, který se těší jedinečné pověsti a je známý tím, že má obrovský sklon ochraňovat svou rodinu. Jsem přesvědčený, že by tě oběsil na nejbližší šibenici, kdybys mu zprznil jeho neposkvrněnou a opatrovanou neteř.“

Oliver přikývl a vzal si sklenici z tácu, který okolo pronesl sluha oblečený do livreje neidentifikovatelného odstínu. Oliver nevěděl, jak ho popsat. Nejspíš jako zelenožlutý. Jako obzvlášť zářivou limetku. Když se rozhlédl, spatřil v místnosti další neobvykle zabarvené látky.

„Mají naši hostitelé zálibu v látkách, které nechce koupit nikdo jiný?“

Frederick nakrčil čelo. „Zapomněl jsem, že jsi tady loni nebyl…“

Oliver nebyl minulý rok skoro nikde, protože jeho bratr konečně zanechal tvrdé kritiky a výčitek a popadl místo nich zbraň a postřelil ho. Sice jenom do boku, ale Oliver si byl jistý, že mířil na srdce.

Nikomu nepověděl, co se stalo, ale věděl, že Frederick měl tušení, že mu hrozí nebezpečí, protože přijel bez ohlášení do jejich rodinného domu Elmsworth Manor v Hampshiru. Kamarád zavolal doktora a pak odvezl Olivera zpátky do města, pryč z rodinného sídla, daleko od nenávisti. Freddie po něm chtěl, aby ten skandál popohnal před soud, ale jméno Moreland se stále ještě těšilo troše vážnosti a Oliver nechtěl zničit její zbytky. Od té doby bratra neviděl.

Přistoupila k nim Josephine Campbellová, položila Oliverovi prsty na paži a vyslala mírným tlakem nevyslovenou zprávu.

Oliver se s ní před pár měsíci vyspal a neměl nejmenší zájem na obnovení jejich vztahu. Jednak měla víc než divné děti a pak se jí zračil v očích výraz, který hovořil o zoufalství.

Tak ji místo toho požádal o tanec… jeden tanec a bude mít splněnou povinnost. Nikdo po něm nemůže chtít víc. Josephinina drobná postava ho kdysi přitahovala, ale teď ho otravovalo, že se musí pokaždé předklonit, aby slyšel, co říká. Za deště ho pořád bolelo v boku a tenhle večer bylo počasí opravdu mizerné. Nechápal, co na tom plese dělá, když je plný debutantek. A Josephine se ho při cestě na parket držela, jako by ho nikdy nechtěla pustit.

„Doufám, že se vaše děti mají dobře.“ Ta věta byla zcela banální, protože její děti byly problematické a Olivera vůbec nezajímalo, jak se jim daří. Přesto měl pocit, že by se hodila trocha konverzace, protože žár v Josephiných očích nabral na intenzitě.

„Moc dobře, pane Morelande. Nebudete tomu věřit, ale Barbaře bylo minulý týden osmnáct. Rozhodně mi připadá, že se narodila teprve včera, ale vyrostla do takové krásy, že všichni lidé…

Oliver přestal poslouchat. Dívka v bílém teď byla kousek od něj a on viděl vyšívání na jejích šatech a zlato ve vlasech. Přál si, aby se k němu otočila, aby si mohl pořádně prohlédnout její obličej, ale Alberton ji odtáhl opačným směrem a dívka zmizela v moři tanečníků.

O kousek dál se na sebe snažily upoutat pozornost lady Susan Drummondová a paní Cecelia Furnessová, dvě ženy, s nimiž také spal. Obě si našly nové manžely, za což byl nesmírně vděčný. Přál si, aby mohl odejít a najít si zábavu víc ve svém stylu, ale slíbil své tetě, že se dostaví, a co se tety týkalo, snažil se držet slovo. Matčina sestra a matka byly jako oheň a voda, tetina veselá přátelskost ostře kontrastovala s matčinou melancholií. Teta Julia neměla nikdy děti, ale přilnula k němu a k Phillipovi.

Josephine stále mluvila o dceři a Oliverovi přeběhl mráz po zádech. Vede tenhle dlouhý monolog jenom proto, aby v něm vzbudila zájem o tu holku? Panebože, Oliver měl pocit, že přesně tohle dělá. Náležitě se usmíval, ale když skončil tanec, odvedl Josephine tam, kde ho našla, a spěšně se omluvil.

Potřeboval se nutně dostat z místnosti, protože ho začínalo ničit horko a významné pohledy. Už viděl, jak se na něj ostatní chystají vrhnout se svými nadějemi a očekáváními, tak zamířil k francouzskému oknu na druhém konci salonu a za chůze se na nikoho nepodíval.

Venku bylo chladněji, dlouhá prosklená místnost ho chránila před nevlídným počasím a spousta stálozelených rostlin jí dodávala atmosféru oázy. Zhluboka se nadechl a zavřel oči.

„Taky vám to připadá vevnitř k nesnesení?“

Hlas za zády ho přiměl k tomu, aby se otočil. U nejvyššího stromku v květináči stála dívka v bílém, v ruce držela sklenici s vínem a upírala pohled do nevlídné noci.

V tomhle prostředí působila nedotknutelně a klidně, debutantku z tanečního parketu vystřídala mnohem sebejistější dívka.

„Na takovýchhle akcích se zřídka zdržím moc dlouho.“ Oliver se pokusil potlačit nechuť v hlase.

„Protože dáváte přednost úplně jiné zábavě?“

Dívka se napila a Oliver si všiml, že se jí udělaly dolíčky ve tvářích.

„Takže už víte o mé alarmující pověsti, slečno Barringtonová-Hallová?“ Oliver nehodlal chodit kolem horké kaše, protože dívka vypadala jako někdo, kdo ocení přímočarost.

„Moc ne. Právě jsem přijela do Londýna, ale nepůsobíte na mě dojmem člověka, který se cítí dobře ve vybrané společnosti.“

„S takovýmhle instinktem to tady dotáhnete daleko.“

Oliver slyšel pobavení ve svém hlase, dívka se však zamračila.

„S tím dotažením daleko to myslíte tak, že si seženu manžela se vznešeným titulem, který mě bude do konce života zajišťovat způsobem, na nějž jsem zvyklá?“

Oliver zřetelně zachytil podráždění a rychle dokončil své vysvětlení.

„Tím dotažením daleko jsem chtěl říct, že se z vás stane originál. Dokážu si představit, že právě tohle bude vaše cesta.“

„Připisujete ženskému pohlaví příliš velkou moc, pane. Obávám se, že Londýn je místo, kde se něco takového nenosí.“

„Takže jste z venkova?“

„Jsem a venkov se mi líbí daleko víc než město.“

Oliver se opět usmál. Takhle si se ženami nepovídal moc často a zejména ne se ženami, které budily dojem, že po něm nechtějí žádné intimnosti. Dívčina odtažitost pro něj byla výzva i otázka.

„Barringtonovi-Hallovi jsou vážená rodina.“ Když na ni zapůsobím přes její kontakty, třeba se víc otevře, usoudil Oliver.

„To jsou.“

„Předpokládám, že jsou rodina, která klade velký důraz na pravidla a vhodné chování.“

„Což mi naprosto vyhovuje.“

„Slyšel jsem, že milujete pravidla.“

„A já jsem zase slyšela, že vy je nenávidíte.“

„Takže slepá ulička. Třeba by se mě vás podařilo přesvědčit, že máte změnit úhel pohledu.“

„Ale proč bych to měla chtít, pane Morelande, když bezpečnost ve společnosti je postavená na přísném dodržování slušného chování?“

Pak dívka zasalutovala Oliverovi sklenicí a prostě zmizela dalším francouzským oknem, kterého si předtím nevšiml, protože ho měla za zády. Jednu chvíli tam stála a pak byla pryč. Jako kouzelník na venkovském trhu předvedla fascinující představení.

Působivé a vzrušující. Udělala to úmyslně?

Oliver za ní nechtěl chodit, protože mu dala jasně najevo, že se s ním už nehodlá bavit. Ta záhadná dívka s neobvyklýma zelenýma očima a ve splývajících šatech očividně ráda překvapovala, tak se zachová stejně. V hlavě se mu už začínal rodit plán.

Je to on. Esther to pochopila, když si ho prohlídla víc zblízka na parketu. Je to muž, který je před lety zachránil před nocí na ulici. Moc se nezměnil, možná se víc zatvrdil a zmohutněl, ale zůstaly mu tmavě modré oči, kterýma ji tenkrát pozoroval, když zvažoval situaci a rozhodoval se, co podniknout.

Byl vyšší, než si pamatovala, a na jedné ruce měl prsteny. Esther mezi nimi hledala úzký zlatý kroužek po otci, ale něco tak malého a bezvýznamného by samozřejmě nenosil.

Do zimní zahrady zašel z nějakého důvodu, Esther mu to viděla na očích. Patrně uprchl, a než si jí všiml, jezdil si nahoru dolu po boku, jako by trpěl bolestí.

Vždycky si všímala detailů, protože matka vůbec nedokázala číst signály. Byla to často vyzkoušená dovednost, kterou skrývala před ostatními.

Jak to myslel, když řekl, že by z ní mohl být originál? Má vůbec na vybranou? Může být někým, kým by chtěla skutečně být?

Esther se zamračila, protože jak moc je to pravděpodobné? Kuře se nepaktuje se smečkou lišek, pokud chce přežít, a Esther byla natolik rozumná, že věděla, že v sobě nosí mnoho věcí, které by měly zůstat skryté. Ne, pan Oliver Moreland je rozhodně muž, kterému se musí vyhýbat, bořitel pravidel, jenž je ve svém osobním životě neukázněný a kvůli tomu i nebezpečný.

Lord Alberton ji vyhledal několik vteřin poté, co vstoupila do místnosti, připojil se k ní a udržoval nenásilnou konverzaci. Slova pana Morelanda byla komplikovaná a zastřená. Albertonova prostá, nenáročná a vyvolávala v Esther pocit, že zapadla mezi ostatní v taneční místnosti, otevřená, nezkušená dívka, která toho neviděla příliš mnoho. Debutantka odpovídající úzkoprsé definici všeho, co se od ní očekává.

Za chůze s lordem Albertonem odložila na tác vinnou sklenici a odmítla další. V kostech jí stále seděl šok ze setkání s Oliverem Morelandem a navzdory klidnému zevnějšku jí vibroval pod kůží. Pořád ještě polykala, aby se mohla nadechnout.

„Nechtěla byste na čerstvý vzduch, slečno Barringtonová-Hallová? Znám jedno místo, kde bychom měli větší soukromí.“ Lord Alberton pohlédl k zimní zahradě, z níž Esther právě vyšla, a Esther zavrtěla hlavou.

„Mám trochu hlad, lorde Albertone, a všimla jsem si, že támhle přichystali stoly s jídlem.“

„Samozřejmě.“

Lord Alberton si zasunul její ruku do ohbí paže, zamířil s ní ke stolům a Esther se nechala vést.

Oliver viděl, jak se usmívá zavěšená do lorda Albertona, dívka, která se k němu obrátila zády, debutantka slečna Esther Barringtonová-Hallová. To jméno se k ní hodilo, protože Esther znamená v biblickém významu tajemná a maskovaná, a instinkt mu napovídal, že je přesně taková.

Litoval, že si s ní nepovídal déle, litoval, že ji nevyzval k tanci, ale před očima tety, strýce a bratranců by to asi nebyl nejlepší nápad. Odmítl další drink, které mu nabídl procházející číšník, a vydal se za Frederickem. Frederick se opíral o sloup po straně místnosti a pozoroval tanečníky.

„Říkal jsem si, kde vězíš, Olivere. Myslel jsem, že ses stáhl do teplého kočáru, o němž jsi mluvil. Před chvilkou tady byla Julia a ptala se na tebe.“

„Potřeboval jsem čerstvý vzduch.“ Oliver se nezmínil o slečně Esther Barringtonové-Hallové, což bylo překvapující, ale z nějakého důvodu si nepřál, aby kamarád věděl, že se s ní bavil.

Viděl na ni, obklopenou lidmi u stolů s jídlem. Z obou stran ji hlídaly jako stráže sestřenice, i když se kolem ní také vytvořil vnější okruh mladých natěšených obdivovatelů, Albertona nevyjímaje. Ve světlých vlasech se jí odráželo světlo lustrů, vytvářelo nad ní něco jako svatozář a výsledný efekt podtrhovaly bílé splývavé šaty.

Takže její první vstup do společnosti dopadl na výbornou, krásná mladá neteř dvou význačných členů vysoké společnosti ho zvládla bez chybičky. Oliver by se nejradši protlačil davem a dal se s ní znovu do řeči, ale uvědomoval si, že debutantce by svou pověstí jedině uškodil, tak ji nechal být.

Přidala se k němu teta a odtáhla ho do klidnějšího koutu salonu.

„Vypadáš zadumaně.“

„Spíš jsem jenom unavený, Julie. Dost jsem v poslední době ponocoval.“

„Je nádherná, že ano?“

Oliver doufal, že tetě uniknou jeho pohledy, ale nechtěl jí ublížit tím, že bude předstírat, že neví, o kom mluví.

„Dokážu si představit, že slečna Esther Barringtonová-Hallová se ani nenaděje a bude provdaná, protože se k ní jako vosy na med nahrnuli žádaní a zajímaví nápadníci.“

„Znávala jsem její matku a Alexandra byla přitažlivá skoro stejně jako dcera.“

„Co se s ní stalo?“

„Před několika lety umřela. Myslím, že se povídalo, že měla něco se žaludkem, i když se také mluvilo o jiných věcech, a já jsem si říkala…“ Teta se odmlčela.

„Co sis říkala?“

„Ach, nic. Byla to žena, která se odlišovala, žena, které se nelíbila pravidla dodržovaná společností, svobodný duch, jestli chceš, kterému se mohlo vést lépe, kdyby si vzala jiného muže.“

„Koho si vzala?“

„Mladšího bratra lorda Duggana. Estheřina otce. Byl nudný pedant a příliš se vzhlédl ve víně.“

„Byl opilec?“

„Myslím, že Barringtonovi-Hallovi by ho takhle nenazvali. Zemřel před svou manželkou a já jsem pak ztratila s Alexandrou kontakt. Šuškalo se o tom, že opustila město a našla si vhodnou rezidenci na venkově, kde žila se svou malou dcerou, a mladá slečna Esther se vrátila až po letech k Dugganovým, ale bez mámy. Bylo jí takových třináct čtrnáct, pokud si správně vzpomínám, a byla dost tiché dítě. Rozhodně neměla potenciál, který předvedla dneska večer, protože byla hubená a zahleděná do sebe. Obzvlášť ty její oči mají dost neobvyklou barvu, co říkáš?“

„Nevím.“

„Jsou živé a jasně zelené, takové jsem ještě u nikoho neviděla. Bylo to těžké setkat se s ní támhle venku v zimní zahradě?“

Oliver se usmál, protože měl už před jednou dvěma větami poznat, kam teta míří.

„Neboj. Nikdo jiný vás neviděl. Postavila jsem se k prvním dveřím do místnosti a počkala, až odejde.“

„V tom případě děkuju, že jsi mě zachránila.“

„Zněla docela působivě. Úplně jinak než dívka, na kterou se teď díváme. Zajímalo by mě, proč dovolila, abys viděl, jaká je ve skutečnosti.“

„Julie…?“

„Ano.“

„Pojď si se mnou zatancovat, protože jsem tě nezahlédl celý večer na parketu a trocha pohybu ti třeba pomůže zapomenout na domněnky, které se vůbec nezakládají na pravdě.“

Tančil s postarší ženou a vypadali, že si dobře rozumí. Esther uvažovala, jaké to asi je mít tohohle muže za partnera, při vší jeho temnotě a kráse. Bouřlivého muže. Muže, který podle všeho neudělal v životě nejlepší rozhodnutí. Muže, který je bohatý, co se majetku týče, ale chudý v morálních zásadách. Vsadila by se, že také hodně pije, i když ho za celý večer viděla vypít jenom jednu skleničku.

Esther přepadla hrůza.

Proč ho vůbec pozoruje? Stává se z ní její matka s nezdravou slabostí pro zvrhlé a nebezpečné muže? Zavrtěla zlehka hlavou. Pojí ji s ním pouze bolestivá historie, stopa zpátky do těžkého období jejího života, a jeho laskavost, na kterou nikdy nezapomněla. Vždycky byl její hezký rytíř v zářné zbroji.

Vždycky se ptala, jestli se s ním ještě setká, jeho obličej vpálený do poslední podrobnosti do paměti. Říkala si, co by se stalo, kdyby uprostřed mrazivé neutěšené noci nezastavil a neodvezl je do Camdenu.

O rok později matka zemřela.

Barvy a víření tolika lidí v tanečním sále bylo matoucí. Pan Moreland opustil parket a kráčel s dalším mužem ke dveřím. Pohyboval se jako člověk, který přesně ví, kdo je.

Odchází?

Chci, aby odešel?

Lord Alberton po jejím boku vykládal o své lásce ke koním a k dostihům. Esther nasadila zaujatý výraz, přestože se mu dívala přes rameno za odcházející postavou Olivera Morelanda.

Nevyzval ji k tanci. Už s ní nepromluví. Patrně už zapomněl na podivný rozhovor, který spolu vedli. Vůbec ji nepoznal.

Ve dvanácti byla patrně ošklivější a bez sebe obavami. Esther si ani pořádně nepamatovala, kdy měly s mámou pořádné jídlo nebo teplou, pohodlnou, bezpečnou postel na noc. Vyčerpávala ji neutuchající snaha udržet Alexandru do následujícího dne naživu, ničil ji matčin alkohol, opium a noční schůzky s muži, kteří byli děsiví a prostí.

Každé ráno se snažila Alexandru přesvědčit, aby se vrátila k rodině žijící údajně v Kentu, ale pak přišlo noční zoufalství závislosti, které mámě opět začernilo duši a Esther nezbylo nic jiného se sklidit z cesty, schovat se do rohu a dávat na ni pozor.

Při zpětném pohledu bylo štěstí, že nevypadala na dvanáct, ale na devět. Kdyby byla hezčí nebo vyvinutější, všimli by si jí možná muži, kteří se rojili kolem mámy, a bůhví, k čemu by to vedlo.

„Měli jste koně, když jste byla malá, slečno Barringtonová-Hallová? Obávám se, že celou dobu mluvím jenom já, a také bych si rád vyslechl něco o vás.“

Ta otázka vrátila Esther zpátky do přítomnosti. „Měli jsme koně, lorde Albertone, i když ne tak ušlechtilé, jaké popisujete vy.“

Bylo úplně snadné občas zalhat, druhá přirozenost pro dítě, které vyrůstalo v naprostém zoufalství ulice.

„Ale koně máte určitě ráda, že ano? Moje sestra zbožňuje všechno, co má čtyři nohy.“

Esther přikývla. Měla mnohem větší zkušenosti s krysami, štěnicemi a šváby a tyhle zvířata rozhodně nezbožňovala.

„Chtěl bych vám ukázat pár nejlepších exemplářů ve své stáji. Můžete s sebou vzít Benjamina a další bratrance nebo sestřenice a můžeme z toho udělat společenskou událost. Naše rodinné sídlo Grafton Manor leží kousek od Barnetu a bydlí tam moje matka a otec. Třeba bychom mohli uspořádat několikadenní house party. Nebyl by to problém zařídit.“

Lord Alberton celý zářil, v obličeji se mu zračila naděje a Esther proto přikývla. Byl to hodný člověk a Esther si všimla, že po něm neustále pokukují další mladé dámy. Hodný člověk, který si zaslouží manželku bez spousty skrytých tajemství, jednoduchý člověk, jemuž by se nelíbily komplikace. Když mluvil, byla všechna jeho slova protkaná dobrým vychováním a urozeným původem, předpokladem, že všichni vyrůstali stejně jako on, s koňmi, se stájemi, v pohodlí života, který není zkažený špatnými rozhodnutími a nesprávnými volbami. U něho musí všechno zapadat na své místo a měl by jen málo trpělivosti s někým, kdo se potýká s problémy.

„House party zní skvěla a vím, že by se líbila obzvlášť Charlotte, protože ona je z nás největší milovník koní.“

Přidali se k nim teta se strýcem a pár dalších přátel a celá veselá skupinka se pak přesunula, když vyvolali poslední večeři.

„Učinila jsi skvělý dojem, má drahá.“ Teta jí stiskla s úlevou ruku. „Samozřejmě jsem si myslela, že se ti to podaří, ale vysoká společnost je často vrtkavá a člověk si nemůže být nikdy jistý, jak ho přijme. Jak se zdá, naprosto jsi okouzlila lorda Albertona a pár dalších synů z dobrých rodin.“

Esther byla ráda, že tetu nezklamala, ale když kráčela s rodinou ke kočáru, pokradmu se dívala, jestli někde nezahlédne tajemného Olivera Morelanda.

DRUHÁ

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Debutantka v pokušení.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.