Sharon Kendricková

Musíš se vrátit do Řecka!

Překlad

Lenka Tichá

Milá čtenářko,

nejspíše se shodneme na tom, že příběhy, s nimiž za Vámi každý měsíc přicházím, jsou nejen o lásce – ta je samozřejmě hlavní –, ale obecně o vztazích. A šestice příběhů, jež si můžete tento měsíc přečíst v edicích Sladký život a Sladký život Duo, je o celém komplexu velmi složitých vztahů, zjednodušeně ale hlavně o odpovědnosti. Hrdinové – muži i ženy – jsou v nějakou etapu svého života vystaveni nutnosti odpovědnosti čelit. Buď jí bylo málo – to když vyrůstali v prostředí, kdy ti, již se o ně měli starat – rodiče, prarodiče – nebyli s to tomuto závazku dostát, nebo je jí moc. To v případě, že jsou oni sami dohnáni k tomu, aby za někoho odpovědnost přejali. A vezmou to tak vážně, že ty, které by měli milovat, svazují a neumožňují jim nadechnout se. A pokud Vás někdo svírá v dlani tak pevně, že nemůžete roztáhnout křídla, nejspíš Vám to jako projev lásky nepřijde. Avšak z jejich pohledu to láska je.

A tak bychom se měli naučit, že toho, koho, milujeme, nesmíme omezovat. A že to, když mu nabídneme svobodu, je největším projevem lásky!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Innocent Maid for the Greek

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2023

Překlad:

Lenka Tichá

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2023 by Sharon Kendrick

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2024

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

ISBN: 978-83-8342-339-5 (EPUB)

ISBN: 978-83-8342-340-1 (MOBI)

ISBN: 978-83-8342-341-8 (PDF)

Elektronické formáty:
Katarzyna Rek

PRVNÍ KAPITOLA

Mia se právě osprchovala, a už jí mezi ňadra stékala další kapka potu.

Kéž by nebylo tak nesnesitelné horko.

Vykoukla z okna, a přitom si rukou ovívala obličej. Venku bylo šero, husté šedé mraky měly žlutavý sirný nádech a v dálce uslyšela zlověstné zahřmění. Takové počasí si člověk rozhodně nespojuje s anglickým jarním dnem.

Někdy toužebně vzpomínala na Řecko. Na vůni citrusových květů a borovic, na zlaté slunce, modré moře a blankytnou oblohu. Ale nikdy u toho nesetrvala dlouho, protože proč by člověk dělal něco, co mu přináší žal?

Při náhlém zaklepání na dveře sebou trhla. Nikoho nečekala a ten zvuk působil neodbytně. Považovala svou garsonku za nedotknutelné útočiště – někdy to v ní dokonce vyvolávalo dojem, jako by sem před okolním světem utekla. V práci se chovala dostatečně společensky, ale dobrovolnickou činnost se zvířaty si nechávala pro sebe.

Věděla, že si o ní ostatní lidé myslí, že je samotářka. Dokonce tak trochu cuchta. Ale aťsi. Chovala se tak, jak se chovala, protože se jí díky tomu líp dařilo zvládat život, minulost a vzpomínky, které tvrdošíjně odmítaly opustit zákoutí její mysli.

Zaklepání se ozvalo znovu. Cítila pokušení nevšímavě to přejít, jenže svědomí jí to nedovolilo. V hotelu mohlo dojít k naléhavé situaci a ona, rozumná, spolehlivá a čerstvě povýšená Mia, si s ní skvěle poradí.

Jenže jakmile otevřela a uviděla, kdo stojí na prahu, úsměv jí ztuhl na rtech. Nově příchozí jako vždy dominoval každému atomu v prostoru, který ho obklopoval, a jeho mohutná postava na chodbě pro zaměstnance vypadala ještě působivěji než obvykle.

Drahý šedý oblek ani trochu nemaskoval silné svaly, které se vlnily vespod. Obličej s ostře řezanými rysy a vysokými lícními kostmi byl opálený a oči se mu zářivě leskly. Nebylo těžké pochopit, proč o něm lidé říkali, že vypadá jako starověký řecký bůh, protože to tak bylo.

Její manžel.

Bylo zvláštní přiznat si ta slova, protože byl jejím manželem jen podle jména. Vlastně ani to ne, poněvadž neustále používala své dívčí příjmení. Vůbec nic od něj nechtěla.

Theodoros Aeton.

Šíleně ho milovala, dokud ji nezradil a nerozdrtil její srdce na kaši.

Udělalo se jí slabo a přidržela se kliky. Zmocnily se jí i jiné pocity, nechtěné emoce, jako by do čarodějnického kotle náhodné popadaly nesourodé ingredience. Bolest, hněv a zášť. A samozřejmě touha. Ta tam byla odjakživa. Mia nebyla natolik naivní, aby to popřela.

Neviděla ho šest let. Od jejich svatební noci, kdy se jí zhroutil svět. Tehdy na sobě měla hladké bílé šaty, které nijak neskrývaly její štědré křivky –, ale podřídila se matčiným sofistikovaným znalostem o módě.

Mia si vybavila nařasený modrý podvazek a bílé hedvábné punčochy, jejichž lem se jí nepříjemně zarýval do stehen. Pohodlí ji ale nezajímalo. Dychtila pouze po okamžiku, kdy jí je Theo pomalu stáhne zuby, jak jí to předchozí večer zastřeným hlasem pošeptal do ucha. Společně se vším ostatním, co jí ještě slíbil.

Když se ohlédla zpátky, jeho slova nebyla nic jiného než manipulace. Tehdy je však hltala jako žíznivé kotě – naivní a velice důvěřivé.

Teď by Theovi nejradši zabouchla dveře před nosem, ale tak by se zachoval nezralý zbabělec. A to Mia nebyla. Už ne. Dospěla. Prošlapala si v životě vlastní cestu, aniž by jí v tom někdo pomohl nebo ji podpořil. Rozhodně ne Theo Aeton.

Přesto si přála, aby právě teď nebyla oblečená ve starých džínsech a nevyžehleném tričku. A mohla by zhubnout aspoň pět kilo. Ráda by změnila různé věci, ale protože se žádná z nich nejspíš v příštích několika minutách neuskuteční, bude lepší, pokud to všechno pustí z hlavy.

Ačkoliv si to nerada připouštěla, nečekala už dlouho, až ji Theo kontaktuje? Měli by svůj vztah nějak uzavřít, nejlépe žádostí o rozvod, aby se mohli v životě posunout dál. A pokud v ní ta myšlenka vyvolala bolestivé bodnutí, její hloupost.

Ze rtů jí vylétlo jeho jméno. Znělo neznámě, a přesto ohromujícím způsobem povědomě. „Theo!“

„Mio,“ oslovil ji zastřeným hlasem s řeckým přízvukem. Pomalu ty dvě slabiky protáhl, což na ni mělo neblahý vliv v tom ohledu, že ji to přimělo myslet na jeho jazyk.

Snažila se srovnat si aspoň trochu neuspořádané myšlenky, ale byl to nadlidský výkon, protože nedokázala vytěsnit z hlavy vzpomínky na jeho jazyk ve svých ústech, na krku a taky…

S obrovským úsilím se vzpamatovala.

„Páni,“ prohlásila energicky. „To je ale překvápko. Musím přiznat, že by mě ráno, když jsem skončila v práci, ani nenapadlo, že tě dnes uvidím.“

„Přesto jsem tady,“ pronesl tiše.

„Ano, jsi tady,“ opakovala rázně. Srdce jí tlouklo jako zvon.

Prohlédla si ho pozorněji a najednou jí připadalo, že se změnil. Vypadal jinak. Skoro… nebezpečně. Jako by jeho úchvatné rysy byly potažené vrstvou ledu, takže působil chladně. Nebezpečně. Možná dokonce i krutě…

„Pozveš mě dál?“ Jeho hlas působil posměšně. „Nebo tě pohled na mě tolik ohromil, že jsi úplně přestala přemýšlet?“

To, jak přesně popsal její náladu, ji podráždilo. Zabodla do něj vzteklý pohled a ještě o něco pootevřela dveře. Zdráhání vyzařovalo z každého jejího gesta. „Takhle bych to zrovna nepopsala, Theo, ale protože jsi přijel z takové dálky, asi bys měl jít dál.“

Rychle ustoupila, kam až mohla, protože nechtěla zůstat v jeho blízkosti.

Jsi lhářka. Chceš mu být nablízku. Chceš, aby si tě přitáhl k pevnému tělu a líbal tě tak, až by ti v plicích došel veškerý vzduch.

Chceš si vzpomenout, jaké to bylo v jeho náruči. Vybavit si, že v tobě vyvolával pocit, že pouze z tohoto důvodu ses ocitla na tomto světě.

Přestaň, okřikla se v duchu a zdvořile na něj pohlédla. „Proč jsi mi nedal předem vědět, že přijedeš, Theo? Proč ses tu objevil tak znenadání?“

Theodoros Aeton za sebou zavřel dveře. Chvíli mu trvalo, než odpověděl, a nejen proto, že vždy pečlivě volil slova. Potýkal se s netypickým zmatkem. Vyvedla ho z míry. To, jak na ni reagoval, ho překvapilo. Očekával, že až ji znovu uvidí, neucítí vůbec nic. Nechtěl nic cítit, protože člověk, který podléhá emocím, se stává zranitelným. A neudělal to už jednou – s ní?

Zkřivil ústa, protože něco cítil. Zůstal v něm hněv, který z velké části pohřbil hluboko v sobě, ale taky zahořklost. Tahle žena rozdrtila jeho sny. Její slova pouze potvrdila, co o sobě odjakživa věděl, a přiměla ho, aby si uvědomil, že se může spolehnout pouze na vnitřní cynismus. Chladně si ji prohlížel, zvědavý, jak moc se změnila.

Fyzicky vypadala skoro stejně jako kdysi. Křivky měla štědré jako dřív a zaoblené boky a ňadra stále podněcovaly jeho smysly. Byla poměrně malá a to jediné, co zřejmě zdědila po vysoké anglické matce, která se živila jako supermodelka, byly husté kaštanové vlasy.

Jenže zatímco matčiny vlasy byly hladké a lesklé, ty Miiny tvořily chaotické kudrlinky. Právě teď je měla vyčesané na temeni, takže se vedle jejích zardělých tváří pohupovalo jen několik vlhkých lokýnek.

Její hrdé rysy naznačovaly řecký odkaz – stejně jako tmavé řasy lemující zešikmené modré oči a nazlátlá snědá pleť. Její staré džínsy a zmuchlané tričko sice neobdivoval, ale nulová snaha vylepšit svůj vzhled pravděpodobně naznačovala, že nikoho jiného nečeká. Nepřijde žádný anonymní muž, kterého by musel vyhodit, přestože by to bylo krajně nevhodné.

Theo pevně sevřel ústa. Nevěděl, proč by mu ta představa měla poskytnout prchavý požitek, ale zkrátka se tomu neubránil.

Pohledem přelétl přes přeplněnou místnost. Prostředí, kde bydlela, se pozoruhodně lišilo od toho, které ji obklopovalo kdysi. Mimoděk si všiml úzké postele, praktické šatní skříně a malé překližkové skříňky.

To vybavení mu nepříjemně připomínalo nemocnici. Koho by napadlo, že Mia skončí v garsonce s výhledem na požární schodiště?

„Neozval jsem se ti, protože dávám přednost prvku překvapení,“ usmál se – a byla to pravda. Nepřemýšlel snad o tom, jak bude Mia instinktivně reagovat, až ho zase uvidí? Nepředstavoval si, jak její rysy zněžní náznakem touhy, nebo lítosti?

Ale nic takového se nestalo. V jejím obličeji se objevily jen ostražitost a mírně zastřené nepřátelství, které ho, kupodivu, potěšilo. Posílilo jeho jistotu, že byl jejich románek neuvážený a čím dřív se jí jaksepatří zbaví, tím líp.

„V tom případě jsi dosáhl svého. Jsem velmi překvapená,“ sdělila mu odtažitě a pak chladně dodala: „Tak jak jsi mě našel?“

Levné tričko se jí lepilo k hrudi a Theo ucítil, jak mu při pohledu na její bujný dekolt vyschlo v krku. Ňadra, která se mu bezostyšně vystavovala na odiv, mu připomínala, jak ji postavil na piedestal a trval na tom, že dokud se nestane jeho manželkou, nebudou mít plnohodnotný sex.

Vzpomínka na vlastní pošetilý idealismus ho podráždila. Proč se s ní prostě nevyspal, když měl příležitost? Tolikrát se k němu tiskla a sténala touhou – tak proč trval na tom, že se zachová slušně?

„Pro člověka, jako jsem já, není nikdy těžké získat informace,“ sdělil jí. „Zaplatil jsem někomu, aby mi zjistil, kde bydlíš.“

„Soukromému očku?“ Povytáhla obočí natolik, že zmizelo ve změti měděných kudrlinek. „A to na mě má podle tebe udělat dojem?“

Pokrčil rameny. „Proč ne? Jsi jenom člověk,“ ušklíbl se. Pak si však připomněl důvod této návštěvy a jeho hlas zjemnil. „Musíš se vrátit do Řecka, Mio. Tvůj dědeček je vážně nemocný.“

Uviděl, jak sevřela rty. Do jejích modrých očí, které měly obvykle barvu Egejského moře v zářivý jarní den, pronikla temnota.

„Jak moc?“ zašeptala.

„Co ti na to mám říct? Že skoro osmdesátiletý stařec poskakuje po domě jako boxer? Možná bys o jeho zdravotním stavu věděla víc, kdyby ses obtěžovala udržovat s ním kontakt!“

„Není to tak jednoduché,“ ohradila se. „To určitě víš, Theo. Vytěsnil mě ze svého života a prohlásil, že mě už nikdy nechce vidět! A pokaždé, když jsem se mu pokusila ozvat, mě odmítl.“

„Je to hrdý muž. To, že jsi o svatební noci utekla, vyvolalo v sousedství skandál. A víš, co si myslí o skandálech.“

Kousla se do rtu. „Nechci se o tom dnes večer bavit.“

„To je dobře, protože já taky ne.“ Theo zatnul čelisti a napjal svaly. Připomněl si, že sem nepřišel kvůli minulosti, protože ta je už nadobro pryč. Jen prokazuje laskavost starci, který si vůbec neuvědomoval, že ji potřebuje. Muži, kterému vděčil za všechno. A jestli se kvůli tomu musel setkat se ženou, na kterou by nejradši zapomněl, tak ať. S tím se dokáže vypořádat. I s ní. Byla jen někdo, koho kdysi znal. „Musíš ho jet navštívit,“ sdělil jí. „A brzy.“

„Umírá?“ Vrhla na něj tak zdrcený pohled, že se Theovi sevřelo srdce. I za to ji v duchu proklel.

„Ano, umírá,“ souhlasil ostrým hlasem. „Už není jako kdysi – se lvím srdcem a tělem jako dobytče. Podepsal se na něm věk, jako se podepisuje na každém z nás.“ Uviděl, jak se v jejích modrých očích zaleskly slzy. „Otřese s tebou, až ho zase uvidíš, Mio.“

Přikývla. „Ptal se po mně?“

Nastala krátká pauza, během níž Theo přemýšlel, jak by asi Mia reagovala, kdyby jí pověděl pravdu. Ale nepoděkuje mu nakonec, že zakročil, protože jí nabídl šanci udělat něco, co jemu umožněno nebylo? Sevřel rty. „Potřebuje tě vidět.“ Krátce se rozhlédl po jejím pokoji. „Jak rychle si dokážeš zabalit?“

Jeho rázná otázka připomněla Mie, jak odlišné jsou jejich dva světy. Odjakživa to tak bylo, jen to tehdy neviděla. Nebo to možná ani vidět nechtěla. Věřila, že je do něj zamilovaná, a to nevyhnutelně pokřivilo postoj, s nímž se dívala na svět.

Od jejich rozchodu ho přestala sledovat na internetu, protože ji to dohánělo k šílenství. Přesto v jednom hotelovém pokoji našla při úklidu noviny a ohromující vzhled jejího odloučeného manžela upoutal její pozornost. Očima rychle přelétla text a zjistila, jak úspěšný je obchodník. Zjevně správce nějakého hedgeového fondu, ať už to znamenalo cokoliv – a soudě z jeho obrovského majetku usoudila, že je taková práce skvěle finančně ohodnocena.

Ale i kdyby nevěděla, jak je bohatý, odhadla by to z pouhého pohledu na něj. Skoro hmatatelně z něj vyzařovala moc. A nedosáhl toho všeho na její úkor? Napadlo ji, jestli se za své činy aspoň trochu stydí, ale nehodlala to právě teď rozebírat. Vypadalo by to, jako by o něj měla zájem, a to rozhodně neměla.

„Nemůžu se jen tak sebrat a odjet do Řecka,“ namítla. „Mám tady práci. Jsem zaměstnaná v hotelu Granchester.“ Pokynula k svému pokojíku. „Bydlím v jejich ubytovně pro zaměstnance.“

„Neh, já vím. Mému vyšetřovateli netrvalo dlouho, aby to zjistil.“

Mia přemýšlela, co jiného dotyčný ještě odhalil. Že vede prostý život, skoro jako jeptiška? Že má omezený rozhled i ctižádost ve srovnání s velkolepým světem, v němž se Theo nepochybně pohyboval? Překvapilo ho, jak skromně jeho manželka žije, nebo se mu pouze ulevilo, že nemusí pokračovat v manželské frašce?

Uslyšela další zadunění hromu a přejela si prstem po výstřihu trička. „V tom případě taky víš, že jsou na mně závislí další lidé…“

„O tom nepochybuju,“ přerušil ji jemně. „Ale nikdo není nepostradatelný, Mio. Dokonce ani ty. Vezmi si v hotelu dovolenou.“ Pokrčil rameny. „Pokud se domníváš, že to za to stojí.“

Jeho slova znamenala výzvu. Mia si připomněla, že v minulosti by podlehla jeho silné vůli a bez námitek by poslechla. Tehdy měla dojem, že Theo má odpověď na všechno, kdežto ona o sobě neustále pochybovala. Ale teď už taková nebyla. Už nehodlala bez přemýšlení přijímat cizí rozhodnutí, ani věřit úsudku někoho jiného víc než tomu vlastnímu.

Představila si dědečka, jehož domov jí vždy během několika týdnů školních prázdnin, když jí matka dovolila, aby ho navštívila, připadal jako zářivá oáza. Navzdory kritickým poznámkám, které jí o něm matka lila do ucha, ho zbožňovala. Ale vytěsnil ji ze svého života tak nemilosrdně, jako by byla nádor, který je potřeba odstranit.

Nemohla tomu uvěřit. Ranilo ji to, a přesto jí to tak v jistém ohledu připadalo nejlepší. Aspoň nebude muset jet zpátky do Řecka a riskovat, že narazí na muže, kterého si vzala.

Trvalo dlouho, než si uvědomila, jak moc se jí po dědečkovi stýská a jak lituje jejich hádky. Ať se mezi nimi stalo cokoliv, stále ho milovala. Zjistila, že lásku je pozoruhodně těžké potlačit. Zůstává v lidském srdci, jako se malé šimpanzí mládě drží matky. A nebylo právě její absurdně krátké manželství příčinou roztržky v jejich vztahu? Pokud byl nemocný a požádal ji, ať za ním přijede, v žádném případě nemohla odmítnout.

„Samozřejmě že pojedu. Udělám všechno, co bude potřeba,“ prohlásila rázně. „Promluvím se šéfem, požádám ho o dovolenou, a jakmile se mi podaří sehnat letenku, odletím do Atén.“

„Ochi.“ Mávl rukou, jako by odháněl otravnou mouchu. „S dopravou si nelam hlavu, Mio. Moje letadlo je ti k dispozici.“

„Tvoje letadlo?“ Mia zapomněla na veškeré snahy o netečnost. Nedokázala potlačit nevěřícný tón. Připadalo jí těžké sladit tak zjevný symbol bohatství s mužem, kterého si její dědeček poprvé všiml, když ho přistihl při kradení vajec. Ale už když ta dvě slova vyslovila, chladně mu zablýsklo v černých očích.

„Je to změna, neh?“ zeptal se uhlazeně. „Nebo si pořád myslíš, že kradu všechno, co se přede mnou objeví, zouzouri mou?“

„Nemyslím na tebe vůbec,“ odsekla. Popošla k oknu a ještě ho mírně pootevřela, jako by to snad mohlo mít nějaký kouzelný vliv na dusivou atmosféru v jejím pokojíku.

Ale vzduch zůstal stejně nehybný jako dřív a Mia dokázala myslet jen na to, jak neodbytně vtrhl do jejích myšlenek. Zneklidnilo ji to. Připomněla si, jak dobře ji Theodoros Aeton kdysi znal, protože se mu důvěřivě otevřela. Jenže teď nechtěla, aby ji někdo znal, protože pak by jí mohl snadno ublížit.

Zvykla si na nový život a na to, že je svobodná. Někdy si sice připadala osamělá, ale nic ji nebolelo. Zjistila, že zvířata dokážou milovat mnohem vroucněji než někteří lidé. A nebyl tak život snadnější? „Radši bych cestovala nezávisle,“ prohlásila hrdě.

Cynicky, skoro zvlčile se usmál. A Mia si pobouřeně uvědomila, že jí po zpocených zádech přeběhl mráz.

„Ovšem,“ utrousil. „Ale protože nemáš k dispozici neomezenou dobu, navrhuju, abys přijala mou nabídku na let i ubytování.“

„Ubytování?“ Bezvýrazně na něj pohlédla. „Chceš tím naznačit, že mám bydlet… u tebe? Radši bych zůstala u dědečka.“

Zavrtěl hlavou. „Jeho dům už není zařízený na návštěvy,“ informoval ji. „A nebydlím od něj tak daleko.“

Mia polkla. Ne, jistěže ne. Často měla dojem, že ti dva jsou nerozlučná dvojice. Někdy si potají myslela, že dědeček dává mladíkovi, kterého vychoval, přednost před vlastní krví – před ní.

A možná to nebyl tak šílený nápad. Theo byl koneckonců sirotek – nepopsaný list –, kdežto ona byla odjakživa pošpiněna svým odkazem. Byla dcerou syna, který ho zklamal, a narcistické ženy, kterou si vůbec neměl brát. To, že Mia byla nevinné dítě z toxického manželství, zřejmě pro jejího dědečka nic neznamenalo. Netrvalo jí dlouho, než si uvědomila, že v ní nikdy neuvidí ji samotnou, ale pouze ztělesnění hříchů jejích rodičů.

Jenže Theův černý pohled do ní pronikal jako laser a Mia nedokázala potlačit erotické představy, které se jí najednou nahrnuly do hlavy.

„Jsi blázen,“ vydechla, „pokud si myslíš, že bych někdy uvažovala o tom, že budu bydlet u tebe.“

„Co ti na tom vadí? Snad si nemyslíš, že se tě pokusím přesvědčit, abys završila naše manželství, Mio?“ Jeho posměšná slova byla stejně chladná jako nenucený úsměv. „Řekl bych, že moje sexuální zdrženlivost mluví sama za sebe.“

Mia ucítila, jak se jí rozbušilo srdce. „Jak se můžeš chovat tak odporně?“

„Jen čelím realitě,“ ušklíbl se. „A kromě toho jsou tvoje starosti zbytečné. Žiju v dostatečně velkém sídle, abychom na sebe, pokud se k tomu schválně nerozhodneme, nemuseli vůbec narážet.“

„To se nikdy nestane!“

V černých očích mu zajiskřilo. „Druhou možností je, že si najdeš nějaký přehřátý pokoj v Aténách a budeš se spoléhat na to, aby tě k dědečkovi a zase zpátky dopravilo taxi. Byla by to naprostá ztráta času i peněz, kterých, jak se zdá, nemáš nazbyt. Aspoň podle toho, jak to tu vypadá.“ Tmavýma očima přelétl místnost, aby svá slova potvrdil, a pak netrpělivě mrkl na náramkové hodinky, které se zlatě leskly na zápěstí porostlém chloupky. „Takže kterou možnost si vybereš, Mio? Za čtyřicet minut mám sjednanou schůzku a nemám čas ani náladu tady okounět. Mou nabídku znáš – takže ji buď přijmi, anebo odmítni.“

Mia sevřela pěsti, až se jí krátké, úhledně zastřižené nehty zaryly do dlaní.

Měla by ho nenávidět. Nenáviděla ho.

Kéž by na něj její stupidní tělo, ubohé hladovějící tělo, kterému slíbil neskutečné potěšení, jen aby jí ho na poslední chvíli zase odebral, přestalo tak živě reagovat.

Panenská nevěsta Thea Aetona zůstala panna a přesvědčila se, že jí na tom nezáleží.

Ale zřejmě se spletla.

Aniž něco udělal, znovu podnítil její touhu a přiměl ji uvědomit si, o co během všech těch dlouhých, bezútěšných let přicházela. Jiní muži ji nechávali chladnou, ale Theo ji vždy dokázal rozpálit.

Všiml si teď, že jí pod zmuchlaným tričkem tvrdnou bradavky? Rychle si založila paže na hrudi. Teď, když je její dědeček vážně nemocný, by na takové věci určitě neměla ani pomyslet.

Ale ačkoliv byla stále panna, poznala, jak je sex důležitý a jak vysokou hodnotu v mnoha směrech má. A několika iluzí se už vzdala.

V některých společenských kruzích stále převládaly staré hodnoty a manželství bylo i v současné době využíváno jako nástroj výměnného obchodu. A přesně to se stalo i jí. Měla sice mobilní telefon a auto, nosila minisukni a třpytivé tenisky a chodila sama do restaurace, aniž někdo hnul brvou. Ale pod tím moderním převlekem jako by žila ve středověku. Dědeček ji Theovi doslova prodal. Vyměnil ji za cenný pozemek. Její zralé nevinné tělo nabídl za pomyslný váček zlata. A nikdo se ani neuráčil informovat ji o tom, dokud nebylo pozdě.

Od té doby se však situace změnila. Už nebyla stejně naivní jako dřív a nedovolila, aby ji emoce dospívající dívky zaslepily před pravdou. Už nebyla vděčná, roztoužená ani nehledala lásku na nesprávných místech.

Udělá jen to, co musí. Správnou věc. Neztropí scénu, ani nebude tvrdošíjně trvat na tom, že si pronajme nějaký omšelý pokoj na míle daleko od dědečkova exkluzivního sídla. S hrdostí a důstojností přijme Theovu nabídku a navštíví starého příbuzného.

Ale od muže, jehož snubní prsten hodila hluboko do Jónského moře a pozorovala, jak se beze stopy potápí, si bude udržovat odstup. To bylo nejdůležitější ze všeho. Musí zůstávat stranou od tohoto řeckého miliardáře a veškerého pokušení, které představoval.

„V tom případě díky. Až odejdeš, promluvím si se šéfem.“ Významně zalétla pohledem ke dveřím. „A zjistím, kdy budu moct odjet.“

Vytáhl z kapsy u saka navštívenku a pero a zezadu na kartičku něco načmáral. Mia si najednou připomněla, že do čtrnácti let se neuměl ani podepsat. Bylo vůbec možné srovnávat negramotného dospívajícího kluka s tímhle mohutným elegánem v na míru šitém obleku, který zlatým perem plynule přejížděl po exkluzivním kousku papíru?

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Musíš se vrátit do Řecka!.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.